30 
För tonen 3n blifver maximum af intensitet, när an- 
slagnings-stället är vid 
minimum vid 
För tonen 4 n är maximum vid 
- minimum vid 
För tonen 5n är maximum vid 
———— minimum vid 
i 
S 7 
t 
5 
7 S 
3 
TT 
4 
Tf 
1 
H 7 
3 
H 7 
2 
S 7 
4 
5 
3 
K 7 
6 
7 '9 
1 
S 
1 
TT}' 
3 O i & 
7 TTT 7 ITT 7 ITT J ITT 
2 4 0 8 
TTT 7 TT 7 TTT 7 TTT 
O. s. V. 
Är strängen icke öfver I meter lång, så behöfves var¬ 
samhet och öfning, för att genom döfning af grundtonen fram¬ 
ställa isolerade de högre harmoniska tonerna än 6n. Likväl 
har jag på ett monochord af 1 meters längd kunnat sålunda 
framställa t. o. m. tonen 9 n. När örat blifvit vandt vid dessa 
högre harmoniska toner, hör man dem dock bättre samtidigt 
med grundtonen, än om man försöker att döfva denna. 
Af det föregående synes, att, när man anslår en sträng 
på dess midt, så bekomma alla de jemna harmoniska tonerna 
minimum och alla de udda maximum af sin intensitet. Oc- 
taven och dubbla octaven blifva således i förhållande svaga, 
då deremot tönerne 3n och 5 n särdeles tydligt framstå. Till 
och med tonerna In och 9 n äro för mitt öra på en längre 
sträng ganska märkbara, vid hvilket anslagningsställe som helst, 
och göra ett oangenämt intryck, ju tydligare de framstå. 
Redan för längre tid tillbaka har jag anmärkt den mindre 
rena ton, som uppkommer, när en sträng anslås vid midten. 
Vi se här, att orsaken dertill bör sökas i de jemna harmoni¬ 
ska tonernas svaghet och den öfvervägande styrkan hos de 
udda. På hvilket ställe strängen bör anslås, för att den må 
gifva sin fylligaste ton, är svårt att afgöra. Likväl vill jag 
med stöd af erfarenheten och på teoretiska grunder föreslå 
emellan 4:dedelen och 3:djedelen af längden ifrån ändan. Då 
blifver nemligen den harmoniska tonen ( ln mycket stark, och 
den disharmonierande 7n så svag som möjligt. 
När man, genom att beröra den vibrerande strängen vid 
dess midt, döfvar grundtonen, så döfvar man med detsamma 
