31 
alla de harmoniska tonerna, undantagandes dem, som äro 
multipler af 2n. Anslår man sålunda vid 8:dedelen och sedan 
döfvar vid midten, så hör man utom äfven 4 n, af hvilka 
den förra kan döfvas genom en sakta beröring vid 4:dedelen. 
Anslår man I2:tedelen och sedan döfvar vid midten, så höres 
utom %n äfven 6n, och kan döfvas, så att likväl den 
sednare återstår, om man sakta berör strängen vid 6:tede!en. 
Döfvar man grundtonen genom beröring vid 3:djedelen af 
strängens längd, så döfvar man äfven alla de harmoniska to¬ 
nerna, med undantag af dem, som äro multipler af 3n. Detta 
låter äfven bekräfta sig af erfarenheten. 
Den harmoniska tonen kan stundom vara betydligt öfver- 
vägande bredvid en svag grundton. Om man t. ex. med 
pekfingret sakta berör strängen vid dess 3:djedel och knäpper 
med tummen, så hör man, samtidigt med flageolet-tonen 3 n, 
äfven en svag grundton n. Om man vid knäppningen med 
tummen sakta lyftar hela strängen, så ökas grundtonens styrka 
0 
och man kan på detta sätt efter behag variera förhållandet 
emellan de båda samtidigt hörbara tonernas intensiteter. Fla¬ 
geoletten kan derföre anses såsom en harmonisk ton med 
evanescerande grundton. 
Af det föregående synes att de harmoniska tonernas 
styrka beror af den oscillerande strängens initiala läge. Häraf 
uppstår helt naturligt den frågan: kan ett sådant initial-läge 
gifvas åt strängen, att vid dess oscillationer blott en enkel 
ton uppkommer, d. v. s. en, som icke är åtföljd af någon 
harmonisk? Något fullkomligt bevisande svar kan på denna 
fråga för det närvarande icke gifvas, ehuru den förekommer 
mig sannolik. 
