62 
erhållit exemplar från Norrland under de af Artedi, spec. 51, 
4, anförda norrländska benämningarna Stenbit och Bäckrö. 
Appendices pyloricee variera äfven betydligt i antal hos sam¬ 
ma art; Yarrell uppgifver dem efter D:r Richardson hos S. 
Salar från 63 till 68; här på Museum har man hos ett ex¬ 
emplar räknat ända till 85. 
Under sådana förhållanden, och då alla karakterer be¬ 
finnas i så hög grad variabla, kunde man verkligen vara 
frestad att ifrågasätta om här finnas mer än två species af 
laxfiskar: Trutta och Salvelinus, eller just de två, hvilka 
jag i Prodromus framställt som representanter för skilda grup¬ 
per. Ehuru jag icke kan lösgöra mig från denna föreställ¬ 
ning, som efter hvarje repeterad undersökning, tyckes vilja 
mer och mer rotfästa sig, skall jag dock försöka att, genom 
de mest konstanta, eller rättare, minst variabla kännetecken, 
jag kunnat upptäcka, bestämma de arter jag anser mest skilda 
eller minst öfvergående i hvarandra; således 
Laxflskai* (Salmoiiaeei). 
Laxslägtet (Salmo Artedi.) 
1:o Oringar ( Truttce ). Fläckarna mörkare änden all¬ 
männa kroppsfärgen; fjällen af medelmåttig storlek, kring 10 
—12 i en rad af { hufvudlängd. 
a) Tänder blott på framdelen af plogbenet: 
1. Blanklax (Salmo Salar Lin.) 
Öfverkäken längst; tänderna, kägelformiga, stå med de 
tjocka baserna tätt tillsammans (på det skeletterade hufvudet 
och der de ej äro utfallna); gällockens bakbrädd och under¬ 
brädd närma sig en cirkelbåge; förlocket halfmånformigt, myc¬ 
ket bredare nedåt och utan tydliga vikar i bakbrädden. Stjer- 
ten klufven, de längsta sidostrålarna mer än två gånger så 
långa som de mellersta. 
Öfverkäksbenets skafttunga horizontelt platt-tryckt; su- 
prascapularbenet nedtill mycket bredt, uppåt småningom af- 
smalnande spetsigt; plogbenet bakom tänderna skråfligt och 
kavernöst. 
