pitrinellerna bland Stenothecae äro till örtståndet Verkliga Ac- 
cipitriner, ehuru de till svepet ej kunna skiljas från Steno- 
theca. Den fjerde seriens arter, som, med undantag af Tolpi- 
diformes, tillhöra nya verlden, sprida mycket ljus öfver de 
andra serierne, ehuru de sig emellan äro nära förenade. Den 
geografiska utbredningen ger ytterligare stöd för dessa afdel- 
ningar. 
Vid Karaktcrcrnas granskning förtjenar följande företrä¬ 
desvis att anföras. 
Roten och stjelhen lemna endast få väsendtligare känne¬ 
märken. All skillnad mellan stjelk och stängel synes försvinna 
& 
hos Hieracierna, endast hos de krypande Pilosellerna, eller der 
roten tydligt öfvergår i rhizonr och uppskjuter nästan nakna 
blomskaft, kan en stängel sägas förekomma. Hos Aurellae, 
Pulmonareae och Stenothecae är stjelken ofta enkel och naken, 
men likväl typiskt grenig och bladens när- eller frånvaro 
betyder föga, då de i det sednare fallet ersättas af bracteer. 
Nästan alla Pulmonareer variera med naken eller enbladig 
samt, genom axelns förlängning, flerbladig stjelk. Ju flera blad, 
som uppstiga på stjelken, desto färre återstå vid basen. Här¬ 
igenom företer hvarje art en forma basifolici och en caulifolia. 
En verklig skillnad finnes deremot emellan en caulis foliosus, 
d. v. s. med alla bladen fästade på stjelken, om ock i en 
rosett vid basen, och en caulis scapiformis , der bladen utgå 
från rothalsen. Ett tredje slag är caulis aphyllopodus , hos 
hvilken alla bladen äro skillda från basen och de nedre van¬ 
ligen vissnade. Så väsendtlig och konstant denna karakter är, 
så otillförlitlig kan den i tillämpningen blifva, om man ej 
tillika afser knopparnes beskaffenhet. I öfrigt erbjuder stjelken 
knappt något annat kännemärke af vigt, utom om den är tät, 
slutligen nästan vedartad, och ihålig, eller fylld med en lös 
märg. Den kan hos samma art, t. ex. H. umbellatum, vara 
enkel eller grenig, styf eller slak, hög eller låg, gles- eller 
tät-bladig, styfhårig eller glatt, med ett eller flera blomhufvuden. 
Alla 
