— — 
grönt och efter torkning «vartaktigt. Hår saknas på svepet 
hos H. glauci grupp och hos några Stenothepce och Accipi- 
triner. Håren äro vanligen glandelbärande, men stundom för¬ 
svinna glandlerna hos en art som annars eger dem; typiskt 
glandellösa arter erhålla deremot, såsom redan blifvit nämndt, 
aldrig glandler. När glandlerna försvinna blifva håren längre, 
tätare och ofta ull-lika. 
Blommorna iakttaga alltid samma typ, dock icke utan 
förändring. Hos Stenothecce äro de vanligen mindre och 
smalare än hos de öfrige. Några hafva dem nästan radie- 
rande, andra likstora . Hos //. alpinum och Parnassi 
äro hela blommorna håriga , hos andra äro de cmerade, 
hos ännu andra glatta Häraf vinnas goda specifica karakterer. 
Blommornas färg , med undantag af den hvitaktiga, är deremot 
af föga vigt; H aurantiacum, t. ex. träffas med gula, brand¬ 
gula och röda blommor. 
Vida constantare är Stiftets färg, som allt jemt bibehål¬ 
ler sig gul hos de glaucescenta Pulmonareerna, under det den 
efter torkning blir sotbrun hos Pulmonare® caesiae. H. auran - 
tiacurn utvisar detta känneteckens vigt, då stiftet hos denna 
art, huru än blommornas färg vexlar, dock alltid bibehåller 
sig sotbrunt. Hos några Aurellai blir det grönaktigt och hos 
H. staticaefolium blifva äfven blommorna efter torkning gröna. 
De arter, som hafva gult stift, hafva det äfven glatt, de andra, 
der stiftets färg förändras, deremot brunhårigt hos den lefvande 
växten. 
Achenierna äro, utom hos Stenothecce , ytterst lika. Den 
enda skillnaden består i färgen och storleken. Så urskiljas 
Pilosellerna genom acheniernas litenhet, hvilken äfven hos de 
största arterna bibehåller sia;. Hos Aurellerna deremot äro 
de ovanligt stora, hvarföre valleculae der äro tämmeligen platta 
och ej så fårade som hos Pulmonarem. Fjunets en- eller två¬ 
radighet är af ringa betydenhet; likaså dess färg som varie¬ 
rar rödbrun, gulaktig och hvit. 
