— 230 — 
flyttade till längre mot söder belägna trädgårdar, tidigare än 
de sydligare varieteterna. 
[lieraderna fortplantas ganska lätt genom frön, äfven 
genom sådana som länge förvarats i herbarier. Ett märkligt 
exempel härpå lemnar IL liumile, som Fries uppdragit af frön 
tagna från exemplar i Burseri herbarium, insamlade 1610. 
Blomkronans monstrositeter må aldrig tjena till arters 
uppställande, såsom skett med IL tubulosum . De iakttagna 
aberrationerna äro: 1) forma stylosa med aborterad krona; 
2) tubulosa med rörformiga tungblommor; 3) semitubulosa 
med långt rörformiga tungblommor, slutande med ett kort bräm; 
4) regularis, endast i midten af blomhufvudet, med reguliert 
5-dcladt bräm, samt labiata (beskrifven af Monnier). 
Genom torkning för växtsamlingarne försvåras karakte- 
rernas urskiljande. Glaucescenta arter blekna, glandulösa för¬ 
lora sin klibbighet, svepets form och fästets beskaffenhet för¬ 
ändras genom sammanprässningen, så att svepets structur endast 
efter mycken öfning kan iakttagas, stjernluddet bortnötes ej 
sällan. Dessutom saknas ofta i samlingarne exemplar med 
mogna frön, liksom rosetter och knoppar, som först på sen¬ 
hösten kunna erhållas. 
Hieraciernas geografiska utbredning. Växtfamiljen Ci- 
choriacece har sitt maximum i Europa, och denna familjs cen¬ 
tra lslägte Hieracium är äfven hufvudsakligen Europeiskt. Från 
yttersta Lappmarken till den i Medelhafvet utskjutande Italien, 
från Portugals kust till Asiens mest continentala nejder herr¬ 
ska Ilieracierna, uppstigande ur djupet af dalarne till fjellens 
spetsar. 1 fjelIbygderna är arternas mängd störst, i skogiga 
bergstrakter individernas, som ofta, åtminstone i Sverige, gifva 
uttrycket åt mången nejds flora. De välja helst torra, klip¬ 
piga och grusiga urbergstrakter; få växa på fuktiga ställen, 
t. ex. H. svecicuni och diaphanum . De som frodas i lundar 
' på slättbygden synas, med undantag af de flesta Accipitriner, 
vara degenererade och luxurierando bergsarter. 
