— 23 2 — 
Norrige, Sverige och Danmark etc. undfly de de vesthga 
trakterna, med undantag af H. Filosella och Auricula. Pi~ 
loseliernas skönaste arter H. incanum, procerum, olympicum , 
macrotrichum tillhöra Östern. //. Auricula fattas i Siberien 
och Caucasiska länderna, der den substitueras af H. bifurcum 
och auriculoeforme. H. breviscapum är Pyrineerne egen.. H. 
nivale central-Europa och H. svecicum den subarctiska zonen, 
Island, Norrige, mellersta Sverige, norra Ryssland och Siberien. 
Aurellerna tillhöra södra Europas alper, de med glatta 
blommor de östligaste, de med kanthåriga mest Pyrioaeerne, 
hvarifrån de öfvergå till Spanien, Irland och England. De 
vidröra endast Tysklands vestligaste gränser. Fulmonareerne 
växa i hela Europa, men helt olika arter i Skandinavien och 
Italien. De mstivala Accipitrinerna hafva sitt centrum i Nor¬ 
den, de serotina, eller H. Sabaudi grupp, i Italien och medel- 
hafsregionen, endast H. boreale går af denna grupp i nord- 
vestliga Europa längre mot norden. 
Det bör anmärkas, att somliga karakterer ej bero eller 
ändras af klimatet, utan tillhöra vissa regioner. Så höra alla 
arter med fjädrad hårbeklädnad till medelhafsregionen, liksom 
de analoga Andryalse. De glandulöst klibbiga äro äfven syd¬ 
europeiska. //. prenanthoides förlorar i högsta norden sina 
glandler på skaft och svepen. Alpinska arter hafva vanligen 
svartaktigt svepe, men erhålla det grönt på inferalpina ställen, 
t. ex. i botaniska trädgårdar. Hieracia glauca träffas på sol- 
öppna klippor, i lundar blifva de ofta gröna. På kalkgrund 
beklädas svepena med tät h vi taktig flockighet. 
Genom den lätthet hvarmed Hieracierna medelst sitt 
pappus kringspridas, visa de sig ej sällan sporadiskt och 
degenerera då lätt; dessa fä ej anses som hybrider. De ut¬ 
sås ofta ur botaniska trädgårdar, t. ex. H. Sabaudum etc. vid 
