244 
än det periferiska, mot klyfningens slut ses igenom dess la¬ 
ger, mörkare och sammansatt af mer eller mindre kulformiga 
gyttringar. I detta stadium, till utseendet »mullbärsstadiet», 
är vitellus päronformigt oval. I dess undra del framstår det 
centrala partiet, ofver hvilket det periferiska lagret småningom 
sluter sig. Fröfläckens kon, som ursprungligen hade sin plats 
i äggets pol, och hvars förhållanden till klyfningslineernas rikt¬ 
ningar under de sednare stadierna icke kunna följas, är nu 
\ 
flyttad från polen något nedåt sidan. Den är nu gemenligen 
ganska smal och sjelfva fröfläcken synes vara något mindre 
än tillförene, liksom sammanfallen. Hela konen faller stundom 
af i de sednaste stadierna, stundom är den qvar ännu sedan 
embryo är constituerad och börjar att rotera. 
Klyfningsproeessen i Cardii ägg år väsendtligen densamma 
som ofvan blifvit skildrad; de olikheter som visa sig skulle 
icke utan figurer kunna beskrifvas. 
Klyfningskulorna hafva bestämdt inga egna hinnor; om 
icke i klyfningens sednaste stadier. Det händer stundom, att 
det inre arbete, genom hvilket i hvarje stadium kulorna ökas, 
bli sjelfständiga och klara, tar en sådan styrka, att kulorna 
alldeles skiljas åt. Då träder endosmosen i verksamhet, deras 
innehåll blir skyigt och de dö. I sådana fall är vilellusmem- 
branen också försvunnen; måhända har den öfvergått på ku¬ 
lorna, som verkligen synas hafva en hinna. 
Jag har ofvan framställt den förmodan, att den första 
kärnan i den ännu oklufna vitelli periferiska parti är fröblå- 
sans innehåll, som, efter fröblåsans utträdande, sjunkit till¬ 
baka mot det inre af vitellus. Ett sådant antagande synes 
öfverensstämma med hvad Baer yttrar om förhållandet i sjö— 
borrens ägg, och kan åtminstone framställas som en förmo¬ 
dan. Denna kärna, och klyfningskulornas kärnor (fordom Köl- 
likers Embryonalceller) hafva inga nucleoli, och bete sig un¬ 
der press-skifvan ingalunda (om icke i klyfningens sista sta¬ 
dier) såsom blåsor eller celler. De synas vara solida, men 
af en ganska ringa consistens. Deras periodiska försvinnande 
