66 
nans sålunda erhållna rekt-ascensioner erfordra, utom de kor¬ 
rektioner, för hvilka särskilta obekanta qvantiteter upptagits i 
konditions-eqvationerna, derjernte en liten korrektion för afvi- 
kelsen^ från instrumentets meridian af mirernas antagna nor¬ 
malpunkt. Om hvarken meridian-märkena sjelfva eller stödje¬ 
punkterna för de mellan dessa märken och instrumentet an- 
bragta linser äro underkastade en förändring i sitt läge, så 
behöfver man endast till rekt-ascensionerna anbringa en kon¬ 
stant korrektion, som är motsatt för öfre och nedre kulmina- 
tion och således lätt kan bestämmas genom dessa båda kul- 
minationer. Det har likväl visat sig, att en sådan oföränder¬ 
lighet hos mirerna icke eger rum, utan att de varit under¬ 
kastade en med tiden fortgående liten förändring i en och 
samma led. Jag har således för kortare perioder, under hvilka 
mirernas läge kunde antagas oförändradt, bestämt mirernas 
azimuth genom polstjernans öfre och nedre kulminationer, och 
det genom sammanfattningen af alla under denna period gjorda 
observationer. Dessa bestämningar gjordes för instrumentets 
båda lägen, alldeles oberoende af hvarandra. På de rekt- 
ascensioner, som erhöllos efter anbringande af denna sista kor¬ 
rektion för mirernas azimuth, grunda sig konditions-eqvatio¬ 
nerna. Innan jag öfvergår till redogörelse för bildandet af 
dessa eqvationer, anser jag ändamålsenligt, att undersöka, på 
hvad sätt polstjernans ur konditions-eqvationerna härledda rekt- 
ascension, samt den storhet, som i dessa eqvationer beteck¬ 
nar skillnaden mellan instrumentets båda lägen, och slutligen 
huru mirernas beräknade azimuth äro beroende af ännu öfrig- 
varande instrumentfel. Dessa fel betecknar jag på följan¬ 
de sätt: 
i = en förbättring i den antagna korrektion för tapparnas olika 
tjocklek; 
i' —■ en korrektion för en möjlig osymmetrisk böjning af in¬ 
strumentets rotations-axel och som jag antager endast be¬ 
roende af cosinus för zenith-distansen; 
