räkn. lunnet 
I at. ammoniumoxid . . . 1 1 .01 11.07 
3 at. molybdensyra . . . 88.99 88.93 
utom icke bestämdt kristallvatten. Vätskan hvarur detta salt 
afsatt sig håller tvåfaldt surt salt, men ger vid afdunstning 
kristaller af det vanliga dubbelsaltet, hvilka åter med vatten 
kunna sönderdelas. 
Fyrfaldt molybdensyrad ammoniumoxid. Om man till 
en lösning af det vanliga dubbelsaltet sätter chlorvätesyra el¬ 
ler salpetersyra, så bildas vid hvarje tillsats en fällning, som 
vid omrörning åter försvinner. Under fortsatt tillblandning af 
syra och omrörning inträffar en punkt, då vätskan stelnar till 
en gröt af fina kristallnålar. Dessa kunna genom filtrering 
skiljas från moderluten, hvilken knappt håller mer än ett spår 
af molybdensyra, och tvättas med kallt vatten utan att deraf 
märkbart upplösas. Deremot lösas de temligen lätt i varmt 
vatten. Det öfver svafvelsyra torkade saltet gaf i tvenne 
försök 86.53 och 86.55 proc. molybdensyra. Enligt formeln 
ÅmMo 4 +2Ö skulle det innehålla 86.43 proc. 
Molybdens atomvigt. Sedan jag, liksom Svanberg och 
Struve, förgäfves försökt att bestämma densamma genom mo- 
lybdensyras reduktion i vätgas eller i ammoniakgas, äfvensom 
försöken att framställa en för ändamålet passande chlorföre- 
ning slagit felt, företog jag mig, att med noggranhet bestämma 
• ••* • ••• • 
halten af molybdensyra i saltet AmMo 2 +AmMo 3 +3M, hvilket 
salt icke förlorar något i vigt vid torkning öfver svafvelsyra 
och med stor säkerhet kan vägas. Bestämningen skedde på 
det sätt, att det pulveriserade och i en platinadegel invägda 
saltet väl genomfugtades med salpetersyra och derefter lång¬ 
samt upphettades till den fria salpetersyrans förjagande och 
den salpetersyrade ammoniumoxidens sönderdelning. Återstoden 
fuktades åter med salpetersyra och upphettades ånyo till en 
temperatur, vid hvilken ännu ingen molybdensyra kunde för- 
flygtigas och detta repeterades till dess en konstant vigt på 
