147 
Lengaas i närheten af Grand Chaco, äfvensom Aguitequédicaguas 
bära runda trädstycken i öronen och i underläppen ett tungfor- 
migt block af två tums diameter; Azara fann samma sed äfven 
bland Charruas. La Condamine berättar att Indianerna vid 
Maranhao hade 18 linier vida hål i örlapparne, i hvilka de 
instucko blomqvastar; Göfme//as-Indianerna vid samma flod 
buro stora block i underläppen. Prins Maximilian citerar äf¬ 
ven ur Quandt (Nachrichten von Surinam), att Caraiber 
och Warauer i Guiana förvara sina nålar i de stora hål de 
tillreda sig i örsnibbarne. Det mest egna i detta hänseende 
anföies efter Gumilla (Histoire nat. de 1’Örenoque) om Guamos 
Indianerne vid Apure och Saraze, att de nemligen bilda en pung 
inuti hvardera örsnibben. 
De vilda Indianernas språk skola mycket afvika från 
det så kallade lengoa geral, men alla sednare språkforskare 
hänföra dem samtliga till Guaraniskan. 
Vi finna att Tapuio's, Tajmias eller Tapuyas än begagnas 
såsom en allmän benämning på vilda Indianer i östra Brasilien, än 
på vissa grupper af dessa, utan att strängt beteckna någon viss 
gren; liksom Botocud rätteligen är benämningen på Indianfolk, 
som bära block i läpp och öron, samt att detta bruk förekom¬ 
mer ibland flera både tama och vilda stammar, men att det 
folk, som mest är kändt under detta namn, rättare heter 
Aymores eller Engeräckmung. 
Det är med Brasiliens Indianer liksom med många an¬ 
dra nomadfolk i Afrika och Amerika, att de tid efter annan 
dela sig i flera smärre samhällen, som intaga en viss sjelf- 
ständighet, råka i fiendskap och isolera sig från hvarandra. 
De få egna namn, liksom ock deras förut lika språk och seder 
förändras. Större och större olikheter uppstå. De skiljda 
smärre samhällena anses då af många såsom alldeles olika 
folk, ända tilldess den grundligare naturforskaren utreder spå¬ 
ren af den förra gemenskapen i språket, sederna och de phy- 
siska karaktererna. Det är af stort intresse att sådana ut¬ 
redningar ske. För Södra Americas folk står ethnologien i 
