reproducera sina likar, utan lägre outbildade könlösa, som först 
efter en hel serie af generationer genom knoppbildning fram¬ 
bringa imagines, så uppträda icke efter blommans knoppar, d. 
v. s. frön, blom- och fruktblad, utan först efter en hel serie 
af generationer af mer och mindre utbildade bladformer, hvifka 
genereras likaledes genom knoppbildning. Antingen måste man 
således anse bladen för individer — eller ock betrakta alla de 
lägre könlösa generationerna, föregående imago, bland Aphides 
för blotta organer af samma individ. Vi hafva ansett nödvän¬ 
digt förutskicka denna ytterst sammandragna framställning af 
metamorfoslärans närvarande ståndpunkt, till en del efter vår 
subjektiva uppfattning, för att kunna framställa de ytterligare 
framsteg och nya åsigter Hr Agardiis afhandling . öppnar. 
Vi hafva redan nämnt, att man endast antager tvenne 
grundorganer, axel och blad; stiplerne liar man hittills ansett 
endast för modifikationer eller förkrympta bihang till bladen. 
Men just af den emellan axel och blad allmänt antagna skilna— 
den, — nemligen, att axeln har en uppstigande utveckling d. 
v. s. tillväxer nedifrån uppåt, med obestämd spets; bladet åter 
utvecklas begränsacft, med spetsen först framskjutande, och se¬ 
dermera utvecklande sig nedåt — visar förf. af nämnde upp¬ 
sats, att stiplerne icke kunna anses för någon del af bladet, ty 
de utbildas före bladet; deras tillväxt upphör då bladets vidta¬ 
ger; följaktligen måste de betraktas, som ett sjelfständigt, bla¬ 
den föregående organ. De flerfaldiga observationer författaren 
framlägger visa derjemte, att den skarpa gränsen man uppdra¬ 
ger emellan axel och blad icke är absolut, utan i flera fall en¬ 
dast relativ, så att man om de flesta delar endast kan säga 
att de hafva antingen en mer öfvervägande fortgående, uppsti¬ 
gande utveckling eller stanxbildning eller ock en mera afslutad, 
nedstigande utbildning eller blad-natur. Ty hvar helst nya de¬ 
lar bildas, afsöndras en del af den cellbildande massan för vi¬ 
dare utveckling, hvilken sednare då förhåller sig som appendi- 
culärt organ till den del, från hvilken den afsöndras. Enklast 
upplyses detta med de sammansatta bladen; i sin helhet för- 
