hålla sig desse som appendikulära delar till axeln, utskjutande 
med spetsen före. men småbladens utbildning sker nedifrån upp¬ 
åt, så att det allmänna bladskaftet öfvertager axelns funktion 
för de enskilda småbladen — och bos de mera sammansatta 
bladen, folia decomposita och supradecomposita, eger man fler- 
faldigt upprepade bevis uppå denna vexlande Subordination, så 
att hvad som till ett föregående organ sjelf är ett appendikulärt 
organ, blir axelorgan för de delar som deraf utbildas. På 
samma sätt utbildas äfven hos enkla blad väl mediancostan 
jemte spetsen först, men denna fungerar som axel för de sido- 
coster, som från densamma utvecklas. Men stiplerne äro i alla 
förhållanden skilda från bladen, äfvensom till sin structur i de 
flesta fall afvikande. 
Genom flerfaldiga undersökningar ådagalägger författaren 
ytterligare, att stiplerna vida allmännare förekomma i naturen, 
än man vanligen antager; att trädens yttre knoppfjäll eller de 
s. k. perulcc , äfvensom integumenta hos örternes första skott 
äfven äro en art af stipelbildning. Exemplen häruppå äro lika 
upplysande, som bindande, och leda till den allmänna sats, att 
stipelbildningen, såsom bladen förutgående och förberedande, är 
-öfvervägande i b varje skotts nedre (eller knopps yttre) del, 
bladbildningen i de öfre delarne, så att i många fall bladen 
icke komma till utveckling vid de nederste nodi f. ex. bos pe— 
rulae; liksom icke stipler vid de öfre. Författaren anmärker 
likväl, att bos många växter stipler alldeles saknas, hvilket icke 
kan anses mera besynnerligt, än att växter gifvas endast med 
stipler, hvaruppå Lathyrus Aphaca lemnar ett länge allmänt er- 
kändt bevis och troligen gäller detta om alla, endast med fjäll 
försedde växter. Hos Tussilago-arterne, i Linnés mening, före¬ 
komma andra bladbildande, andra, eller de blommande, endast 
stipelförande skott. Af dessa och flera grunder, hvilka utrym¬ 
met ej bär medgifver anföra, antager författaren, att växternes 
appendiculära organer, icke, efter den antagna åsigten, äro af ett 
slag, utan a/ tvenne olika , nemligen stipler och blad: hvaräf 
