259 
och flintblandade gråleran tager vid. Dessa strata stupa pä 
olika sätt och äro på många ställen våglik t blandade om hvar- 
andrå. Häraf händer, att då vattnets sqvalp derifrån utsköljer 
den lösa sanden, behåller leran åtskilliga figurer, hvilka på 
dess lodräta väggar liksom runor med konst synas vara ut¬ 
arbetade; tillika nedrasar vallen allt mer och mer af egen 
tyngd. Hafvet bortsköljer snart både myllan och den finare 
sanden; hvaremot de större klapper- och stora gråstenarna 
ligga qvar på stranden samt formera långt utgående stenref. — 
Dessa sandkullar börja vid Rönneberga att mera sänka sig 
och förlora sig slutligen uti en smal och låg sandrygg, hvilken 
längsefter hafsstranden löper fram ända till staden och innanför 
sig lemnar en vidsträckt, sank och vattensjuk betesmark, som 
åter längre österut höjer sig, men hela hafsstranden utåt, 
öster om staden allt till Barscheck, jernt affaller och för¬ 
svinner uti den långslutta sandiga hafsstranden. — Sjelfva 
gamla fästningen och staden äro anlagda på yttersta ändan af 
den förenämda sandåsen, hvarest hafsbrvnet börjar formera en 
stor ingående bugt allt till Barsebeck, och således staden 
ligger på den utgående landtudden, hvilken dock ej egentligen 
här slutas, utan efter samma sträckning fortsättes långt vidare 
ut i hafvet, samt formerar de rundtomkring staden befintliga 
och öfver en half mil, fast under vatten utskjutande grunden, 
emellan hvilka naturen tillskapat den härstädes befintliga ham- 
nen, hvilken, som en bred och djup ström löper förbi stads- 
udden och uti många böjningar genomskär samt afdelar dessa 
ifrån fasta kusten emot hafvet utlöpande grund och stränder. 
När dessa grund höstetiden med hög sjö äro alldeles betäckta, 
ser man ej annat än ett vidt, rent och öppet haf i kring hela 
kusten, men vårtiden, då vattnen falla ut, blifva de närmaste 
grunden blottade och till en del torra, och kan man då ifrån 
någon höjd se de vidsträckta med hvit sand betäckta och af 
de mörkare vattendragen genomskurna bankarne såsom ett 
fördränkt land till hela sin conformation framlysa.»(p. 22 — 23, 
25). Man kan då vid lågt vatten omedelbarligen begifva sig 
