34 EDLUND, FÖRSÖK ATT FÖRKLARA DE ELEKTE. FENOMENEN. 
element, som falla mellan de båda ytorna, måste vara lika 
med noll. Då nu detta gäller för hvilket värde som helst på i\ 
så måst det gälla för hela induktionsbanan. I stället för for¬ 
meln (15) kan man således vid integrationen begagna formeln: 
-f ^ (a cos 6 + | kh cos 2 6 ) cos 6' ds ds .(16). 
Men denna formel uttrycker endast den induktion, som eger 
rum under första tidsmomentet vid induktionens början, innan 
molekulerna såväl i induktionstråden som i det omgifvande me¬ 
diet ännu hunnit lemna sina ursprungliga jemnvigtslägen. Men 
induktionen fortfar ända till dess att de nya jemnvigtslägena 
blifvit uppnådda, då induktionskraften blir noll. Induktions- 
kraften är i ett beständigt aftagande från början till slutet af 
induktionstiden, och formeln (15) anger endast dess maximi¬ 
värde under det första tidsmomentet. Detta måste hafva till 
följd, att induktionsströmmarne vid början af sin tillvaro visa 
sig mycket intensiva och sedermera aftaga i styrka; hvilket 
äfven af erfarenheten bekräftas 1 ). Vill man nu beräkna en in- 
duktionsströms storlek under gifna förhållanden, så måste man 
taga i betraktande icke endast induktionens maximivärde under 
första tidsmomentet At utan summan af alla induktionerna under 
hela induktionstiden. Om vi för korthetens skull kalla maximi¬ 
värdet på den induktion, som ett strömelement utöfvar på ett 
element i den inducerade banan, för A t Ar, då afståndet mellan 
elementen är r, så kunna vi uttrycka den induktion, som under 
följande tidsmoment eger rum, med AtpAr , då p är mindre än 
enheten. Summan af alla induktionerna blir på detta sätt: 
At(l + p + p l -f p u + . -ho) Ar; der hvar och en följande 
term i serien än mindre än den föregående. Detta kan kortare 
skrifvas AtFAr , då F betyder seriens summa. För ett annat 
element i den inducerade banan, hvars afstånd från det indu¬ 
cerande .elementet är r x , erhålles på samma sätt AtF x Ar Y . Om 
nu F alltid vore lika med F 1 , det vill säga om seriens summa 
vore konstant densamma, huru än den inducerande strömstyrkan 
') Se: Lemström, K. Vet.-Akademiens Handl. Ny följd. B. 8. 1869. Beaserna : 
Giornale di Scienze Naturali ed Economiche. Vol. VI. Palermo 1870. 
