ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 872, N:0 1 . 41 
men, fortfar med konstant styrka. Lagen för inverkan från ett 
element af den inducerande strömmen på ett element af den 
inducerade uttryckes med tilllijelp af ofvanstående formler. Men 
tydligen måste förhållandet blifva fullkomligt detsamma mellan 
två element ds och ds' i en och samma slutna ledningsbana. 
Den galvaniska strömmen söker således vid sin början att åstad¬ 
komma en ström i motsatt riktning mot sin egen. Mot denna 
rörelse lägger stapelns elektromotoriska kraft hinder i vägen. 
Ethern i ledningstråden mellan polerna föres af induktions- 
kraften mot den positiva polen och samlas der ända till dess, 
att dess spänstighet blir tillräcklig för att öfvervinna det mot¬ 
stånd, som elektromotoriska kraften erbjuder, eller förmår att 
öfvervinna induktionskraften. Det är alldeles påtagligt, att etherns 
täthet måste aftaga i samma mån som man aflägsnar sig från 
den positiva polen. Emedan den ethermassa tråden innehåller är en 
bestämd, så måste, då denna ether föres mot den positiva polen, 
brist af ether uppstå vid den negativa, och bristen vid denna 
pol måste blifva lika stor som öfverskottet vid den positiva. 
Att den algebraiska skillnaden mellan detta öfverskott och denna 
brist måste under för öfrigt lika omständigheter vara propor- 
tionel med strömstyrkan följer direkt af det föregående. 
6. De kemiska och dermed beslägtacle fenomenen. Yi hafva 
icke för afsigt att här lemna en fullständig och i detalj gående 
redogörelse för användningen af den nu meddelade theorien på 
den galvaniska strömmens kemiska verkningar. De gränser, 
som för denna uppsats blifvit utstakade, neka det dertill be- 
höfiiga utrymmet. Endast antydningsvis må utgångspunkterna 
vid förklaringen af de kemiska fenomenen här framställas. Vi 
fästa då först uppmärksamheten derpå, att genom den här upp¬ 
ställda induktionstheorien har man fått till sin disposition en 
ny kraft, som fortfarande är i verksamhet, så länge strömmen 
varar. Denna kraft, som till sin storlek är bestämd af formeln 
(16), söker att föra en i hvila varande ethermolekul i motsatt 
riktning mot strömmen sjelf. Yi tänka oss nu, att strömmen 
genomgår en elektrolytisk vätska, hvilken utgör en kemisk för- 
