86 
STOLPE, UNDERSÖKNINGAR PA BJÖRKÖ. 
Den ofvannämnda » Svarta jorden » ar belägen på nordvest- 
ligaste delen af Björkö, utefter sundet mellan denna ö och Adelsö. 
Den intager en vidd af omkring 12 tunnland. Mot norr be¬ 
gränsas den af den grunda viken Kugghamn, och dess vestra 
gräns är det ofvannämnda sundet. Mot landsidan är den i det 
närmaste fullständigt kringgärdad af befästningar. Från Kugg¬ 
hamn sträcker sig nämligen söderut en af flera öppningar genom¬ 
bruten vall, som skiljer den svarta jorden från de öster derom 
belägna otaliga ättehögarna. Der denna vall slutar, öfvergår 
svarta jorden utan bestämd gräns i den åker, som sträcker sig 
ända fram till Björkö by. På södra sidan begränsas svarta 
jorden af ett från sjösidan svårtillgängligt berg, som mot land¬ 
sidan är skyddadt af en af tre öppningar genombruten ringmur. 
Denna, likasom den förutnämnda vallen, består, efter en ytlig 
undersökning att döma, af uppstaplade kullerstenar, som seder¬ 
mera blifvit betäckta med något grus. Huruvida den från Kugg¬ 
hamn utgående vallen förr sträckt sig ända ned till borgen och 
således i förening med denna fullständigt inhägnat den svarta 
o 
jorden emot landsidan, liar jag ej kunnat utröna. At sjösidan 
slutar den svarta jorden vanligen på omkring 20 stegs afstånd 
från stranden. Ur geognostisk synpunkt är intet af vigt att 
tillägga till den af Herr Törnebohm lemnade beskrifningen. 
Den mest i ögonen fallande egenskapen hos den svarta jorden 
är den, hvaraf den fått sitt namn, och som har sin grund i en 
särdeles rik inblandning af kolstybb. En annan, fullt lika karak¬ 
teristisk egenskap hos denna jord, är dess utomordentligt rika 
halt af ben. Då man nästan öfverallt på dessa 12 tunnland 
kan gräfva ända till 5 å 6 fot djupt, dervid ständigt påträffande 
a 
ben i större eller mindre myckenhet, måste man häpna öfver 
den mängd af djur, som fått lemna bidrag till dessa massors 
hopande, och den tid, som dertill måste hafva åtgått. Benen 
ligga vanligen inbäddade i en blandning af aska, kol och sand. 
På de ställen, som ej blifvit i senare tid rubbade, kan man 
ofta urskilja ett slags lagring af dessa beståndsdelar, men lika 
ofta äro de utan ordning sammanblandade. Jorden är i all- 
