ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1872, N:0 1 . 87 
mänliet lös och lucker, och ibland stöter man t. o. m. på större 
ihåligheter, hvilka stundom gifva sig på förhand tillkänna, ge¬ 
nom ett dånande ljud, då man går öfver marken. Den vanli- 
gaste ordningen af lagren är följande. Ofverst till J a 1 fots 
djup, eller så djupt, som odlingens verkningar i vanliga fall sträckt 
sig, äro de angifna beståndsdelarna intimt blandade med hvar¬ 
andra, och jorden har här, genom det fint fördelade kolpulvret, 
antagit en nästan rent svart färg. I denna del af jorden träffas 
ej obetydligt med ben, ehuru ej i den mängd, som i de djupare 
lagren. Att de förr funnits i större mängd än nu, är att för¬ 
moda. Plöjning och luftens friare tillträde måste hafva i be¬ 
tydlig mon bidragit till antalets förminskande. Derunder stöter 
man vanligen på ett ljusare lager, som synes hufvudsakligen 
bestå af aska, med inblandning af större och mindre kolbitar 
och något sand. I detta lager, hvars mäktighet varierar mellan 
4 och 3 fot, börja benen blifva talrikare, men sin största myc¬ 
kenhet uppnå de vanligen först i det derunder liggande, genom 
ringare halt af aska mörkare lagret, hvars mäktighet vanligen 
belöper sig till 2 fot. Dessa lager äro än skarpt skilda, än 
öfvergå de utan märkbar gräns i hvarandra. På ett par ställen 
träffas kol och aska lagrade i flera på hvarandra följande, blott 
tumstjocka lager, hvilka skulle kunna tolkas såsom bevis för 
flera successiva afbränningar, om ej de i dem inbäddade benen 
visat sig vara orörda af elden. På ett ställe, på 4 å 5 fots 
djup, funnos ett par lika tunna lerlager inkilade emellan dessa 
kol och asklager, och ett af dem, som syntes formligen rödbrändt, 
tycktes antyda, att elden på detta temligen isolerade ställe 
utöfvat ett genomgripande inflytande. Under ofvan beskrifna 
bildningar träffas ett omkring 1 fot mäktigt lager af grus och 
sand, hvilket åter hvilar på hvarfvig mergel, hvars största mäk¬ 
tighet på de ställen jag undersökt, befunnits vara 9 fot. Ben 
träffas ofta i gruslagret, mera sällan hafva de trängt ned i de 
öfversta partierna af den hvarfviga mergeln. Såväl gruslagret, 
som hvarfviga mergeln träda i dagen nere vid sjöstranden. Mer¬ 
geln hvilar i sin ordning dels på fast berg, dels på krosstens- 
