88 STOLPE, UNDERSÖKNINGAR PÅ BJÖRKÖ. 
grus, och der dessa bildningar sticka upp genom de öfverliggande 
lagren, åstadkomma de naturligtvis modifikationer i dessa se- 
nares vertikala och horisontala utsträckning. 
Med ledning af denna beskrifning, kan man lätt bilda sig 
en föreställning om beskaffenheten af denna del af ön, vid den 
tid, då de till svarta jorden hörande beståndsdelarna började 
hopas. Fältet mellan borgen och Kugghamn var då betäckt af 
det på den hvarfviga mergeln hvilande gruslagret, och markens 
jemnhet afbröts endast af de här och der uppskjutande små 
berg- och krosstensgrus-kullarna. Allt som ligger ofvanpå detta 
gruslager, måste anses vara af menniskor ditfördt. Någon full¬ 
ständig och i detalj gående kännedom om det sätt, hvarpå detta 
6 fot mäktiga »kulturlager» bildats, kan endast vinnas genom 
en ny, mera minutiös undersökning, än som under den ofta nog 
skarpa Novemberkölden var möjligt att utföra. Innan en sådan 
undersökning blifvit gjord, är klart att hvarje försök att tolka 
den svarta jordens betydelse, måste mer eller mindre stanna på 
gissningarnas område. Ett par fakta återstå dock att anföra, 
hvilka synas mig värda all uppmärksamhet, såsom i någon mon 
begränsande fältet för gissningarna. Det vigtigaste af dessa 
fakta är, att de ben, som ligga inbäddade i svarta jorden, med 
ytterst få undantag äro fullkomligt fria från alla spår af att 
hafva varit i beröring med eld. Ur ungefär 15 säckar ben, 
hvilkas innehåll jag bit för bit undersökt, har jag blott lyckats 
utleta ett par tiotal brända benfragment. Ofta nog har jag 
t. o. m. funnit sönderslagna rörben fyllda med kol och aska, 
utan att benet sjelft visat minsta spår af bränning. Lika litet 
är detta förhållandet med någon enda af de talrika bearbetnin¬ 
gar af horn och ben, hvilka jag funnit liggande midt ibland askan 
och kolet. En annan anmärkningsvärd omständighet är, att ett 
så brännbart material som bernsten anträffats i svarta jorden *). 
Allt detta synes mig göra antagandet, att det fält, som nu kallas 
svarta jorden, en gång kunnat vara spelrummet för en stor och 
genomgripande brand, allt annat än sannolikt. Snarare synes 
b Sjöborg 1. c. p. 14. 
