ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 872, N:0 1 . 91 
racerna kan naturligtvis ej i denna lilla uppsats komma i fråga. 
Jag inskränker mig derföre till några korta anmärkningar. 
1. Bos taurus L. Att döma af hornqvickfena, synas två 
racer af nötkreaturet, en större och en mindre, hafva förekommit. 
Den större synes hafva bibehållit sig temligen oförändrad ända 
till vår tid. Åtminstone kan man ej upptäcka nagra väsent¬ 
liga afvikelser, hvarken i form eller storlek, från ett skelett 
af vanlig bondko från Roslagen, hvilket jag genom Herr Prof. 
v. Dübens godhet haft tillfälle att studera i Carolinska Insti¬ 
tutets samlingar. Den mindre racen skiljer sig från den nyss 
nämnda derigenom, att hornqvickena hafva en helt annan böjning, 
äro betydligt smärtare och försedda med djupa, i en svag spiral 
gående längsfåror. De synas dessutom vara tätare, fastare, 
mindre spongiösa än hos den förstnämnda racen. Då några 
större delar af craniet af den mindre racen ännu ej anträffats, 
kan jag ej nu afgöra dess frändskap. 
I afseende på behandlingssättet kan anmärkas, att båda 
racernas hornqvicken vanligen vid basen bära märken efter de 
hugg, hvarmed de troligen i ekonomien använda liornslidorna 
lösgjorts. De aldra flesta rörbenen äro öppnade för uttagande af 
tt 
märgen. Öppnandet har skett än medelst afslagning af benet 
på lämpligt ställe af diaphysen, än medelst klyfning från endera 
ändan. Den detaljerade redogörelsen för den stereotypa meto¬ 
den att behandla benen, måste jag uppskjuta till ett annat till¬ 
fälle. Af tänderna m. m. kan man se, att de flesta djuren slag- 
tades i unga år, och att äfven temligen späda kalfvar fatt 
släppa till lifvet. 
2. Ovis aries L. och 3. Capra hircus L. Den isynnerhet 
vid revisionen af första expeditionens samlingar kännbara svårig¬ 
heten att på grund af skelettfragment uppvisa båda dessa 
arters förekomst, häfdes vid den andra expeditionen genom fyn¬ 
det af flera bockhornqvicken. Några af dessa visa den bety¬ 
dande storleken af 13 dec.t. längd och 2,6 dec.t. diameter 
it 
vid basen. Afven gumshornqvickena äro rätt stora. Bland den 
till närmare 150 nummer uppgående samlingen af underkäks- 
