ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 2, N:0 2. 19 
sedan åter ett mägtigare bälte af vanlig röd ortocerkalk, som i 
sin ordning ånyo öfverlagras af grå. Faunan är hittills allti¬ 
genom likartad. Den grå ortocerkalken öfvergår utan skarp 
gräns i en lika färgad cystidékalk, som i faunistiskt hänseende 
är väl skiljd från den förra. I dess öfre lag har jag ej funnit 
sferoniter. Efter denna följer ett några få fot mägtigt lag af 
grå mergelskiffer. Genom denna gå hvarf af en mycket liård 
cementkalk, och räknar jag här cementkalkens början från grän¬ 
sen för den mergelartade skiffern. Denna skiffer åter närmar 
sig i flera hänseenden dels den svartgrå bergart, som i Black- 
myrbäcken ligger innesluten i sandsten, dels den mörka kalk, 
som i närheten af Klittberget syntes förbunden med obolus- 
konglomerat. Då jag i ingendera af dessa båda bergarter funnit 
petrifikat, kan jag naturligtvis ej heller identifiera dem med 
hvarandra eller med det ifrågavarande laget vid Fjecka. Med 
detta lag upphör emellertid vid Fjecka den genomskärning som 
ån bildat, men inåt landet synes på obetydligt afstånd derifran 
Trinucleusskiffer. Såsom en sådan skulle man äfven kunna anse 
mergelskiffern i den naturliga genomskärningen J ). Euriten vid 
Fjecka fortsätter sedan vesterut J till | mil att synas i fast 
klyft. På en vandring till Djuptjern fann jag derefter endast 
f! 
lösa block, mestr bestående af eurit. Afven i trakten söder om 
denna sjö, der jag ej heller lyckades upptäcka fast berg, funnos 
euritblock i stor mängd, fläckvis blandade med lös liyperitsten. 
Norrut sträcker sig euriten, i kanten af det inre höglandet, ned 
emot Skattungsjön. Vid Tägtsberg anligger den emot en röd 
granitporfyr, hvilken jag antager vara samma bergart, som Hi- 
SINGER i sina anteckningar omtalar under namnet granit såsom 
') Det lag, som Linnarssön anser motsvara Vestergötlands Beyrichiakalk, kan 
ej gerna sammanfalla med det, som jag anser bilda lägsta afdelningen af 
cementkalken. (Se Linnarssön: Jemförelse mellan de siluriska aflagringarne 
i Dalarne och i Vestergötland. Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förhandi. 1871). Detta 
anser dock Linnarssön vara händelsen. Om han verkligen haft för sig min 
lägsta cemeutkalk, knnde han knapt hafva undgått att finna de försteningar, 
jag anfört för densamma härifrån, då de flesta af dem förekomma mycket 
allmänt. Snarare skulle jag tro L. åsyfta den omedelbart under cementkalken 
liggande delen af cystidékalken, helst cystideerna redan der hafva upphört. 
