ÖFVKRSIGT AF K. VETENSK.-AKA1). Füll HAN DLIN G AK 1 8 72, N:0 2. 65 
och skala på det vanliga sättet. Induktionsbanans ledningsför¬ 
måga undersöktes medels en magnetinduktor. Före början af 
ett försök var disjunktorn alltid så ställd, att den inducerande 
banan var sluten. Ledningstrådarne till stapeln och tangent- 
bussolen voro så mycket som möjligt närmade till hvarandra, i 
ändamål att förekomma någon märkbar inducerande verkan ifrån 
dem. Afven trådarne till magnetometern gingo parallelt pa obe¬ 
tydligt afstånd från hvarandra. Induktionen kan således ute¬ 
slutande tillskrifvas de båda rullarne. 
2 . Yi skola nu anföra försöksserierna i den ordning de 
anställdes. Härvid betecknas den inducerande strömmens styrka 
med i, antalet trådvindningar i den inducerande rullen med m 
och i induktionsrullen med n, induktionsbanans ledningsförmåga 
med l samt utslaget i magnetometern för 80 induktionsströmmar 
med J. De med 0 betecknade afstånden mellan rullarne äro 
räknade från det plan, som parallelt med trädskifvans plan de¬ 
lar den ena rullen i två hälfter, till motsvarande plan i den 
andra. 
Serien 1. En af de större rullarne togs till inducerande 
och en af de mindre till induktionsrulle; i = Tg. 15°, m = 31, 
n — 51. Induktionsströmmen från magnetinduktorn gaf ett ut¬ 
slag af 87 skaldelar; alltså var l — 87. 
z (centimeter) . 
J . 
1 . 
15 
93.4 
93.6 
93.2 
2 . 
20 
65.2 
65.o 
3. 
25 
46.o 
45.6 
4. 
30 
32.8 
32.0 
32.8 
5. 6 . 
40 40 
17.8 I 8.0 
17.4 18.4 
J (medium) . 
93.4 
65.i 
45.8 
32.5 
17.6 18.2 
7. 
8 . 
9. 
10 . 
11 . 12 . 
30 
25 
20 
15 
10 1.5 
J . 
35.0 
48.o 
67.o 
93.4 
127.5 176.5 
35.2 
47.6 
67.2 
93.0 
127.3 175.5 
127.5 
J (med.) 
35.1 
47.8 
67.i 
93.2 
127.4 176.o. 
Of vers. 
af K. Vet.- 
■Alcad. Förh. Arg. 
29. N:o 2. 
5 
