136 NATHORST, OM ARKTISKA VÄ.XTLEMNXNOAll I SKÅNE. 
1 erskiffer, silurisk kalk, kritkalk, flinta etc., ,af ända tili ett huf- 
vuds storlek. Dessa öfre lager slutta, böjande sig bågformigt, 
mot vester och voro längst mot detta väderstreck, vid den då¬ 
varande genomskärningen, 7 å 8 fot mägtiga, ifrån att, litet mer 
mot öster, endast hafva varit 1 ä 2 fot. Leran under dessa 
lager är gulaktig och så hård, att pikhacka mast användas vid 
dess brytning, och i densamma förekommer ännu en och annan 
t 
rand af grus och smärre stenar; på ett ställe förekom äfven ett 
inneslutet körtelformigt parti af ren livit sand. 
Strax under de grushaltiga öfre lagren anträffade jag i en 
bestämd nivå ett lager med af tryck af blad till Dryas octopetala 
i oerhörd mängd, jemte ett enda af Salix polaris; dessutom en 
Pisidium en Limnea och en ostrakod; de förekomma äfven alla 
djupare ned. Växterna hade ej qvarlemnat något spar af or¬ 
ganiska ämnen, utan endast utmärkt tydliga aftryck, hvilka, 
derigenom att de af jernoxid erhållit en rödgul färg, skarpt 
framträdde pa den ljusare leran. Snäcklemningarne voro sällan 
i dessa öfre lager hela, utan liksom sönderkrossade, stundom fanns 
endast en kärna af lera, och skalet felades. I en annan grop 
strax bredvid voro äldre lager tillgängliga, och det visade sig 
dä, att leran djupare ned, på samma gång som den gula färgen 
öfvergiek till blågrå, blef allt finare, äfvensom att inga ränder 
af grus och sten vidare förekommo; under det att de öfre grus- 
blandade lagren stupade mot vester, hade deremot de nedre finare 
lagren en svag stupning mot öster. I dessa undre mjuka lager 
förekommo mycket sällsynt blad af Salix polaris , spridda i 
tunna bituminösa strimmor, och här var äfven sjelfva bladmas¬ 
san bevarad, ett enda aftryck af Dryas octopetala , som jag an¬ 
träffade på detta djup, visade också spar af sjelfva bladmassan ; 
samma sötvattensmollusker som förut förekommo äfven och voro 
s 
här bättre bevarade. Leran var här genomgräfd till ett djup af 
13—15 fot, men livarken här, eller genom att borra ännu 5 fot 
djupare, hade botten anträffats. 
Då man ej gerna kan tänka sig denna lera afsatt under nu 
rådande reliefförhållanden, var det naturligtvis af största vigt 
