138 
NA THORS T, OM ARKTISKA VAXTLEMN INGAR I SKANE. 
aktiga, af ett föga mägtigt lager af mindre stenar och grus, af 
h vilket man knappast kunde sluta till dess verkliga ålder; detta 
ställe befinner sig endast omkring en half mil söder om Thorsjö. 
\ 
Min enskilda öfvertygelse är den, att den äldre leran vid 
Thorsjö är afsatt i ett större söt vatt en sbäcken under sjelfva is¬ 
tiden , hvilket bäcken, vid ett sednare framåtryckande af glaci- 
ererna, blifvit utplånadt och endast på ett och annat ställe qvar- 
lemnat denna bildning, som talar om dess fordna tillvaro. Ett 
sådant tillfälligt framåtryckande af glaciererna är, som bekant, 
en ingalunda ovanlig företeelse inom de trakter, der sådana ännu 
förekomma, och pa grund af iakttagelser öfver sjelfva krosstens- 
leran, anser sig D:r L. P. Holmström (i »Iakttagelser öfver 
istiden i södra Sverige») hafva skäl att sluta till dylika oscilla- 
tioner under istiden härstädes *). 
rr 
Aro nu alla de ofvan ofta omnämnda stenfria lerorna sam¬ 
tidiga med leran vid Thorsjö, samt afsatta i större eller mindre 
sötvattensbäcken under sjelfva istiden, så förklaras deras före¬ 
komst oberoende af jordytans nuvarande reliefförhållanden lätt 
genom en af isen sedermera förorsakad denudation. Hen i all¬ 
mänhet rådande bristen på organiska lemningar torde äfven bäst 
förklaras härigenom, ty under sjelfva, istiden kunde växt- och 
djurlif naturligtvis endast på ytterst gynnade lokaler tänkas före¬ 
komma. 
På ännu ett ställe lyckades jag anträffa arktiska växtlem- 
ningår, nämligen mellan Bjersjöholm och Krageholm. Strax 
b I den helt nyligen, långt sedan denna uppsats var skrifven, utkomna »Redo¬ 
görelse för en expedition till Grönland 1870» af A. E. Nordenskiöld yttras 
pag. 38, att »mycket ofta träffar man, såsom fig. 2 (pag. 37) utvisar, dam¬ 
mar eller sjöar vid glacierens fot, i hvilken en kalfning i smått försiggår 
och i hvilken en sötvattensglacialler, innehållande kantiga af isbitarne kring¬ 
spridda stenar aflagrar sig». Detta torde lemna ett ytterligare stöd för min 
anförda åsigt, att den äldre leran vid Thorsjö är afsatt under en period af 
sjelfva istiden, fastän genom en redan skedd denudation det ursprungliga 
bäckenets form ej mera är igenkännligt. De organiska lemningarne från 
denna lokal torde derföre vara af allra största intresse, emedan de utvisa att 
växter och sötvattensdjur äfven under denna tid på gynnsamma lokaler kunde 
ega bestånd. 
