142 
NA THORS T, OM ARKTISKA VÄXTLEMNINGA R 1 SKÅNE. 
sednare fall man blir i tillfälle att iakttaga bladets båda sidor. 
Kan detta emellertid ej ske, hvilket vid vissa slag af lera stun¬ 
dom är fallet, sa måste man lata leran torka så långsamt, som 
möjligt, för att ej bladen skola spricka sönder; för att hindra 
detta, torde det ej heller vara ur vägen att stundom fukta bladet 
med litet vatten. Hvad beträffar skiljandet af bladet från leran, 
behöfver väl knappast anmärkas, att detta måste ske under vat¬ 
ten och bladet torka, innan det fastklistras. Då växtlemningar 
» s 
förekomma i mängd, bör man slamma leran, hvilket enligt min 
erfarenhet bäst tillgår sålunda, att man sedan den är väl torr 
lägger densamma i vatten på ett nät af jern- eller ännu bättre 
messingstrad. Da leran upptager fugtigheten, sönderfaller den i 
ett fint slam, som sjunker genom maskorna i nätet, under det 
att bladen blifva qvarliggande. Yid sådan behandling erhaller, 
man en mängd lemningar, hvilka man aldrig annars fa se, så¬ 
som frön, hängefjäll etc., hvarföre detta är det enda möjliga 
sättet för lerans fullständiga undersökning; man får dock här¬ 
vidlag vara på sin vakt mot sednare inblandningar i leran. På 
resor har jag brukat förvara stufferna i en låda, afdelad i flera 
mindre rum, emedan de i detta fall blifva bättre bevarade för 
stöt, tryck etc. Da växtlemningarne, såsom t. ex. vid Gferdslöf, 
bilda egna lager, är det bäst att skära ut delar af detta lager, 
utan att genom lerans klyfning blotta detsamma, och sedermera 
använda slanmingsmethoden. Vid fästandet af bladen på glas, 
bör man af detta sednare använda smala skifvor, hvilka seder¬ 
mera kunna förvaras uti i båda ändar öppna glasrör, der de fast¬ 
kilas medelst tvänne korkar, pä det för Zoologer bekanta sättet. 
Frön och dylika smärre växtlemningar, äfvensom mossor och 
grenar etc., har jag brukat förvara i sprit. 
