ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 87 2, N:0 3. 29 
förhållande är ytterst känsligt för förändringar hos dem, t. ex. för 
små föroreningar eller en rubbning af molekylernas relativa lägen r 
framkallad genom yttre åtgärder, såsom spänning, vrid ning, hop¬ 
pressning etc. *), synes det högst sannolikt, att här ifragavarande 
fenomen sammanhänger med någon slags förändring i moleky¬ 
lernas beskaffenhet och relativa läge. Genom den hastiga stel¬ 
ningen i gjutformen störas nämligen legeringarna i sin fria kri- 
stallisation och de små kristallerna hindras att ordna sig på ett 
med deras natur förenligt sätt. Härigenom uppkommer ett slags 
spänningstillstånd, ur hvilket molekylerna sträfva att frigöra sig. 
Samtidigt kunna kemiska förändringar försiggå; antingen ingå 
de båda metallerna, som konstituera legeringen, delvis kemisk 
förening eller ock kunna de vid smältningen uppkomna förenin¬ 
garna sönderfalla. Dylika spontana förändringar äro förut obser¬ 
verade hos åtskilliga kroppar. Det är t, ex. bekant, att noll¬ 
punkten på en vanlig thermometer med tiden stiger, isynnerhet 
om skalan blifvit justerad kort efter kulans utblåsning. Detta 
utvisar tydligen en molekularförändring hos glaset i kulan, hvaraf 
följden blir dennas volymförminskning. En likartad företeelse 
observerades, då de svenska rikslikarna för kannsmåttet år 
1857 omjusterades af Herr Edlund. Dessa likare, till antalet 
tre, voro förfärdigade af glas och hade senast blifvit justerade 
af F. Rudberg år 1833. Yid omjusteringen befunnos de alla 
tre liafva en märkbart mindre volym än den afsedda (100 sv. 
kubik dec.-tum). Under de 24 åren, som förflutit mellan de 
båda justeringarna, hade således dessa kärl, i följd af någon 
strukturförändring hos glaset, undergått en märkbar volymför¬ 
minskning. Slutligen påminna vi om de monokliniska svafvel- 
krist allem as omvandling till ett aggregat af små rhombiska kri¬ 
staller, arseniksyrliglietens öfvergång från amorf till kristallinisk 
form och andra genom den kemiska undersökningen af kropparna 
upptäckta fenomener af detta slag. 
9 Thomson, Phil. Trans. 1856. T. Ill, sid. 711; Magnus, Pogg. Ann. Bd. 
83, sid. 469; Matthiessen fann thermoelektriska kraften hos wismuth och 
antimon betydligt olika allt efter som dessa metaller användes i form af 
pressad tråd eller gjutna (Pogg. Ann. Bd. 103, sid, 412). 
