ÖFVERS1GT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 8 72, N:0 5. 23 
för schematiska, för att motsvara verkliga förhållandet i naturen. — 
Kochs Spirocylistus sammanfaller utan fråga med Spirostreptus Brandt; 
deremot inrymmas i hans sl. Spirostreptus Amerikanska Iulider (t. 
ex. Sp. clavipes), som äro generiskt skilda ( Parajulus Saussure P). 
Be karakterer, genom hvilka Spirostreptus skiljer sig från före¬ 
gående slägte, finner man lätt af en jemförelse emellan diagnoserna. 
l)å emellertid inom detta, liksom inom alla formrika slägten, svårig¬ 
heten att afgöra, livad som är art eller icke, ingalunda är ringa, torde 
några antydningar af karakterernas värde för artbegränsningen ej 
vara ur vägen. 
Hufvudet erbjuder i munkantens djupare eller grundare inskär¬ 
ning goda karakterer; utom den i 1. nära sjelfva kanten förekom¬ 
mande raden af hårbärande små gropar — en genus-karakter — 
finnas öfver och omkring inskärningen flere eller färre större punkter, 
på hvilkas antal man dock ej får lägga alltför stor vigt. Inskär¬ 
ningen är alltid rundad och har ej, såsom hos Spirobolus, form af 
en vinkel- Pannans och hjessans skulptur synes i allmänhet hafva blott 
sekundärt värde. Ögonen lemna förträffliga skiljemärken genom sin 
form, sitt afstånd frän hvarandra, sitt antal ocellrader och äfven ge¬ 
nom antalet oceller. Antennerna erbjuda föga olikhet, och förhållan¬ 
det emellan deras leders längd synes ej vara konstant; deras form 
kan emellertid användas såsom ett bland skiljemärkena emellan subg. 
Nodopyge och Odontopyge. 
Bålen: Första segmentets form och striering är af största vigt. 
Dock förefaller det, som om Brandt tillmätt sidoflikarnes skulptur 
för högt värde: antalet upphöjda småveck bör nämligen ej användas 
till gruppers särskiljande, ty det vexlar ej sällan hos samma art, 
stundom hos samma exemplar. Sidoflikarnes framkant tyekes alltid 
vara försedd med en marginalfåra, hvarföre denna ej är särskildt 
omnämnd i artbeskrifningarna. Sidoflikarnes främre vinkel är hos 
hanen vanligen mera utdragen och spetsig än hos honan. Sista 
segmentets form ger anledning till tvenne gruppers åtskiljande, allt 
eftersom det utlöper i en öfver analvalvlerua utskjutande process, 
eller blott är något litet förlängdt bakåt; i förra fallet kan processens 
form ofta användas såsom artkarakter, i senare fallet är dess form 
af ringa vigt. Analvalvlerna kunna vara tydligt marginerade eller 
hafva bakre kanterna blott helt lätt utböida. Infra-analskifvans form, 
på hvilken de lleste författare lägga så stor vigt, företer, så långt 
mina observationer sträcka sig, sällan någon väsendtlig skiljaktighet; 
emellertid har jag i artbeskrifningarna alltid omnämnt hennes form, 
alldenstund sådane författare som Peters och Saussure ej underlåta 
att framhålla denna karakter. De öfriga segmenten lemna högst få 
dugliga artkarakterer. Ofvan är främre undersegmentet concentriskt 
strieradt; dessa strimmor, som vid förstoring visa sig vara här och 
der besatta med små, upphöjda punkter, löpa nästan parallelt med 
hvarandra och böja sig på kroppens sidor bakåt; bakre underseg¬ 
mentets ryggdel saknar egentlig skulptur, dess bukdel är mer 1. 
mindre försedd med längsstrimmor, hvilka någongång äro tätare och 
