16 EDLUND, ELEKTIl. STRÖMMAR OCH KRAFTER AF OLIKA SLAG. 
hvad förbrukar den disjunktionselektromotoriska kraften för att 
it 
frambringa denna motström? Ar det mekaniskt arbete, värme 
eller lefvande kraft under någon annan form? 
anse, att strömmens arbete vid den kemiska sönderdelningen kompenseras 
af den galvaniska polarisationen, ehuru jag uttryckligen i det citerade ar¬ 
betet angifvit, att polarisationen är ett sekundärt fenomen, som härmed 
ingenting har att skaffa. Ett af de enklaste och mest slående bevisen, som 
af Herr Sundell blifvit framställda för disjunktionsströmmens tillvaro, har 
af Herr Billbergh icke blifvit upptaget. Afhandlingens andra afdelning inne¬ 
håller en framställning af de försök, som Herr Billbergh anställt, och de 
bevis, med hvilka han vill ådagalägga riktigheten af sin åsigt. Det är denna 
del af arbetet, som vi nu skola taga i betraktande. 
Vid de på sid. 21 23 § 7 meddelade försöken urladdades batteriet, på 
samma sätt som vid mina och Herr Sundells försök, genom en slutnings- 
båge, hvaråf en del var försedd med en biledning, och i denna befann sig 
gnistmikrometern. I hufvudledniugen, inom den af biledningen bildade öglan, 
insattes Riess’ luftthermometer. Af mina försök är det bekant, att om en 
galvanometer insättes på samma ställe, så får man ett mångdubbelt större 
utslag, än om urladdningen utan biledning genomgår galvanometerns om- 
vindningar. Nu resonnerar Herr Billbergh ungefär så här: Emedan ett stort 
utslag erhålles på galvanometern, så måste man äfven erhålla ett stort ut¬ 
slag på luftthermometern. Det visade sig emellertid vid Herr Billberghs 
försök att luftthermometerns utslag blefvo mindre, än då urladdningsslaget 
ensamt genomgick densamma och han drager deraf den slutsatsen, att en 
motsägelse äger rum mellan galvanometerns och luftthermometerns angif- 
velser. Om Herr Billbergh i stället hade resonnerat rätt. så hade han 
kommit till ett alldeles motsatt resultat. Urladdningsslaget inverkar starkt 
på luftthermometern, men högst ringa på galvanometern. Disjunktions- 
strömmen, hvilken förorsakas af en elektromotorisk kraft och derföre är af 
samma natur som en vanlig galvanisk ström, inverkar deremot i likhet med 
' denna starkt på magnetnålen, men i förhållande dertill svagt på luftthermo¬ 
metern. Om derföre det elektriska urladdningsslaget på ifrågavarande sätt 
delas, så att blott en del deraf genomgår luftthermometern, så bör dennes 
’ utslag blifva betydligt mindre, än om hela slaget, då biledningen är borta, 
går derigeuom, oaktadt hela disjunktionsströmmen i förra fallet äfven genom¬ 
går instrumentet. Det var således icke att vänta någonting annat, än att 
utslaget på luftthermometern skulle blifva mindre. Herr Billbergh kunde 
derföre hafva besparat sig den följande framställningen pä sidorna 23—25, 
som dessutom till en del är missledande, emedan författaren, vid bestäm¬ 
mandet af disjunktionsströmmens varaktighet, icke tagit i betraktande elek¬ 
tricitetens möjligen olika täthet i urladdningsslaget och i disjunktionsströmmen. 
Herr Billbergh synes icke vilja lägga någon vigt på det theoretiska beviset 
för disjunktionsströmmens tillvaro. Detta bevis grundar sig derpå, att, 
emedan i den galvaniska ljusbågen och i den elektriska gnistan ett meka¬ 
niskt arbete förrättas, värmeutvecklingen måste blifva mindre än annars, och 
detta kan icke ske, såsom det blifvit ådagalagdt, med mindre än att en 
disjunktions-elektromotorisk kraft tinnes till. Detta bevis står fast, emedan 
