ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 872, N:0 6. 17 
I 
För att besvara denna fråga hålla vi oss specielt till den 
galvaniska strömmen, emedan fenomenet här är enklast, och 
dessutom livad som i detta hänseende gäller för den galvaniska 
det, hvilar på en sund slutledning och utgår från riktiga premisser. Men det 
är sannolikt, att Herr Billbergh icke förmår följa och uppfatta en logisk 
slutledning af detta slag. 
För att icke göra denna not allt för lång, förbigå vi helt och hållet 
§§ 8 och 9, ehuru deremot åtskilligt af vigt kunde vara att anmärka, och 
vända oss genast till nästföljande paragraf, hvari författaren framhåller sitt 
bevis derför, att de stora galvanometerutslagen kunna förorsakas af den 
oskillatoriska urladdningen. Detta är sjelfva kärnpunkten i Herr Billbergh’s 
arbete. 
Vi antaga med Herr Billbergh, att eqvationen (3) på sidan 37, hvilken 
vid oskillatoriska urladdningar uttrycker galvanometerutslaget G, då ingen 
biledning existerar, och eqvationen (8) sid. 39, hvilken vid oskillatoriska 
urladdningar angifver utslaget G', då biledning med gnistbildning förefinnes, 
äro riktigt bildade och gifva sanna uttryck för dessa utslag. Vi antaga 
äfven, att batteriet fullständigt urladdas, eller att det på beläggningarne 
qvarblifna residuum är så litet, att det icke behöfver tagas i betraktande i 
jemförelse med hela laddningen; hvilket vid de flesta praktiska försöken är 
förhållandet. Men om endast ett litet residuum vid urladdningen uppstår, 
är det tydligt, att i eqvationen (3) ---— måste närma sig till 1, och då 
1 -}- ct 
nu hvad som står inom parenthesen i eqvationen (8) påtagligen är mindre 
Qt 
än 1, så följer häraf, att förhållandet — icke kan blifva stort större än 1 och 
G 
aldrig uppgå till 2. För att det nämnda förhållandet skall kunna närma 
sig till 2, fordras, att residuum vid urladdningen med enkel ledningsbåge, 
enligt eqvationen (3), skall uppgå till hälften af hela den elektricitetsmängd, 
^ ^ c< ^ skall blifva = 
som skall urladdas, d. v. s. att 
1 + K 
Häraf följer så¬ 
ledes, att om det större utslaget på galvanometern, då biledning med gnist¬ 
bildning äger rum, verkligen, såsom Herr Billbergh vill bevisa, hade sin 
grund i urladdningens oskillatoriska natur, så skulle detta utslag efter hans 
egen bevisning ej kunna blifva ens dubbelt större än det utslag, som erhålles 
utan biledning. I ett af de anförda räkne-exemplen har Herr Billbergh 
visserligen funnit detta förhållande uppgå ända till nära 3; men detta kommer 
sig helt enkelt deraf, att han vid beräkningen låtit urladdningen afbrytas, 
innan den var slutad; hvilket naturligtvis måste gifva ett falskt resultat. 
Den elektricitetsmängd, som i det anförda räkne-exemplet förorsakade ut¬ 
slaget 6r, då ingen biledning förefanns, uppgår i sjelfva verket till icke fullt 
fjerdedelen af hela laddningen. Det på beläggningarne qvarblifna residuum 
utgjorde således mera än trefjerdedelar af hela laddningen. Men nu är det 
bekant, att galvanometerutslagen, då biledning och gnistbildning förefinnas, 
kunna blifva 20 till 30 gånger större än då urladdningsslaget utan biledning 
helt och hållet genomgår galvanometerns omvindningar. Af Flerr Billberghs 
egen bevisningsmethod, om den rätt användes, följer således, att meranämnda 
Öfoers. of K. Vet.-Akad. Förh. Arg. 29. N:o 6. 2 
