10 EDLUND, OM DET GALV. LEDN1NGSMOTSTANDET M. M. 
Den anförda, deduktionen af Olimska lagen visar tydligen, att 
denna lag icke gäller, förr än strömmen blifvit konstant. Om 
förestående eqvation integreras, och tiden räknas från strömmens 
första början, sa får man följande formel för strömmens tillväxt 
vid strömbanans slutning: 
s = -11 
Wc\ 
— r n t 
e l 
Härvid har icke något afseende blifvit fästadt vid extra ström- 
marne, och formeln gäller således endast med den förutsättning, 
att strömbanan är sa beskaffad, att några märkbara sådana 
strömmar icke uppkomma vid slutningen. Formeln visar, att ju 
mindre strömbanans längd är och ju större motståndet är för 
strömstyrkan 1, desto fortare blir strömmen konstant; men att 
den elektromotoriska kraften på den härför behöfliga tiden icke 
har något inflytande. 
5. Yi skola nu anföra några praktiska användningar af 
det funna uttrycket för det galvaniska ledningsmotståndet. 
lög. 1. 
tive motstånden r 0 , ?y, y n , 
uti en och samma punkt b. 
En galvanisk ström s fördelar 
sig (se figuren 1) vid en punkt 
a på ledningsbanan mellan flera 
jemnlöpande ledningar / 0 , j \, 
f u , f ul o. s. v., hvilka vid 
strömstyrkan 1 hafva respek- 
o. s. v. och sammanlöpa alla 
Frågan är nu att bestämma, huru 
stor ström genomgår livar och en af dessa ledningar. 
Det är af sig sjelft tydligt, att strömmen s måste komma 
att fördela sig så, att motstånden i alla ledningarne sinsemellan 
komma att blifva fullkomligt lika stora, det vill säga, att det 
motstånd, som hvar och en af dessa strömdelar erfar under 
gången från punkten a till punkten b, blir lika stort. Om mot¬ 
ståndet i en ledning för ett ögonblick vore mindre än i de öf- 
riga, skulle strömstyrkan der komma att växa till dess, att 
motståndet blifve lika som i de öfriga. Kallas de respektive 
