ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 8 7 2, N:0 ?. 13 
ett motstånd, som af strömstyrkan är oberoende, så kunna två 
fall inträffa nemlisen: antingen är detta motstånd lika stort med 
O C7 
eller större än den af den elektromotoriska kraften förorsakade 
accelerationen, eller är det mindre än samma acceleration. Men 
i det förra fallet kan tydligen ingen ström uppkomma, och i det 
sednare fallet åter måste strömmen oupphörligen tillväxa i styrka. 
Att få strömstyrkan konstant är med detta antagande och med 
användande af vanliga mekaniska grundsatser omöjligt. Om 
man deremot, emot all analogi med den öfriga materien, vill 
frånkänna det elektriska fluidum framhärdighetsförmaga (vis 
inertiae), så kan visserligen denna motsägelse lösas. En accele¬ 
rerande kraft, som verkar på en materiel massa, hvilken saknar 
vis inertiae; d. v. s. som ögonblickligen stannar, så snart kraften 
upphört att verka, förmår icke att gifva åt denna massa en 
accelererad hastighet. Såsom Clausius påvisat r ), har man vid 
• * 
deduktionen af Olimska lagen verkligen gjort det tysta anta¬ 
gandet, att den elektriska massan saknar vis inertiae eller att 
denna är så ringa, att man derpå icke behöfver fästa nagot af- 
seende. Man liar derigenom kunnat fa strömstyrkan konstant, 
oaktadt man antagit motståndet vara oberoende af densamma. 
Men att tillägga det elektriska fluidum egenskaper, som äro all¬ 
deles främmande för den öfriga materien, och som synas strida 
mot materiens allmänna natur, är en åtgärd, hvartill man på 
intet vis är berättigad. Vi vilja slutligen äfven fästa uppmärk¬ 
samheten vid följande förhållande: En galvanisk ström delar 
sig, som bekant är, mellan tvänne ledare i omvändt förhållande 
till deras ledningsmotstånd. Om nu motståndet, såsom man 
hittills antagit, verkligen vore konstant och i den ena ledaren 
större, men i den andra mindre än den accelererande kraften, så 
borde strömmen uteslutande komma att gå genom den sednare. 
Man hade här ett fall alldeles likartadt med följande: Genom 
ett ledningsrör af en viss genomskärningsarea, hvilket delar sig 
i två lika grenar af samma genomskärningsarea, pressas en vätska 
genom ett tryck, anbringadt i ändan af hufvudröret. Om man 
b Pogg. Ann., B. 87, sid. 424. 
