ÖFVEKSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 872, N:0 Y. 19 
strömmens ledningsbana inför en med ett oändligt tunnt lager 
isolerad metalltråd, så att en del deraf omflytes af strömmen. 
Isoleringen hindrar då strömmen att inkomma i metalltråden. 
Antingen nu denna tråd utanför strömbanan lemnas öppen eller 
slutes till en ring, så kommer ethern i densamma i livila. För 
livarje punkt af denna tråd, som omflytes af strömmen, gäller 
ofvanstående vilkorseqvation, och den gäller således äfven för en 
punkt i' sjelfva strömmen, belägen på ett oändligt litet afstånd 
från den förra punkten. Eqvationen = S 0 + S x , hvarest q 
är en oändligt liten qvantitet, gäller således äfven för det fall, 
att det i betraktande tagna rumelementet dvjciS, ligger hvar som 
helst inom den galvaniska strömmens bana. 
v 
3. Efter dessa förberedelser öfvergå vi nu till det egentliga 
O O • o 
ämnet. 
Yi tänka oss, att en galvanisk ström af intensiteten 5 genom- 
går ett kärl med svafvelsyrehaltigt vatten, samt kalla storleken 
af kärlets genomskärningsarea på ett visst ställe för co. Af 
denna yta uttaga vi elementet dco och låta detta element utgöra 
basen i ett prisma med höjden räknad utefter strömmens 
riktning. I detta lilla rum finnes qdwd £ vattenmolekuler, af 
hvilkas tvänne beståndsdelar, enligt det föregående, den ena lika 
starkt repelleras af de yttre elektriska krafterna som den andra 
attraheras. Yi taga nu serskildt i betraktande tvänne element 
dcjzJS af den galvaniska strömmen, af hvilka ett ligger i ström¬ 
mens riktning på hvardera sidan om och oändligt nära intill 
dcod A Etherns täthet i strömmen eller, hvilket är detsamma, 
mängden deraf på volumsenheten må kallas ö. I hvardera af 
de båda strömelementen är således mängden af strömmande etlier 
lika med ådco/lii. Den kraft, som söker att skilja vattnets två 
beståndsdelar ifrån hvarandra, är lika med skillnaden emellan de 
verkande elektriska krafternas repulsion på den ena bestånds¬ 
delen och attraktion på den andra, hvilka båda till qvantiteten 
äro lika stora. Man behöfver således endast taga i betraktande 
repulsionen på den ena beståndsdelen för att få ett uttryck, som 
