ÖFVERSIGT AF K. VETENSK. AKAl). FÖRHANDLINGAR i 87 2, N:0 8. 25 
Tangentkonen i en af dem, t. ex. i punkten 
b'b 2 Y -i 
0) x 0 = + 
/ o 
a ar 
YW - & 2 ) (« 2 ” c 2 ) 
^0= + 
> Yo — + 
C (T 
V"(a 2 — c 2 ) (& 2 — c 2 ) 
Y{a 2 — b 2 ) {b 2 — c 2 ) ? 
, (a* > V > c») 
har, när x — = £, y — ^ — ~o = & till eqvation: 
eller, när för «# 0 , y 0 , värdena ( e ) insättas, samt en faktor 
« 2 Z> 2 c 2 Y (« 2 — 6 2 ) (& 2 -- c 2 ) (o 2 — c 2 ) införes : 
«=■*■(+ ¥7=^* ■ Y ~i + ■ g - ( + Vttf ■ 
■V -i + s'.a-(+y^=T')'.o ; 
och densamma är, liksom tangentkonerna i de förutnämnda 
dubbelpunkterna, en inflexions-tangentkon. 
Densamma tangerar (Ä) längs fyra räta linier, riktade mot 
de fyra förutnämnda dubbelpunkterna : ytornas C, C centrum 
samt punkterna oändligt långt borta på deras principal-axlar; 
densamma konen innehåller en rät linie: 
£ = + fid . Yb' 1 — c* 2 , 
(/) , n = + rf' ■ Y^^- Y^ 
g = + fiic . Y d 1 — b 2 , 
som är en generatrice till C\ och könens tangentplan längs li- 
nien är ytans C tangentplan i punkten (e): 
. Y — i + 
Yi observera slutligen, att, emedan samtliga de betraktade 
12 dubbelpunkterna på (yl) hafva tangentkoner, som på samma 
gång äro inflexions-tangentkoner, den första polaren i afseende 
på (yl) för hvarje af dessa punkter måste bestå af tvenne de¬ 
lar: punktens tangentkon och ett plan. Det vill säga, om man 
