36 GYLDÉN, IN TE GU. AF GIFFER.-FORMLER] I STÖRINGS- THEORIEN. 
vet, var det först Hansen, som försökte att finna en fullständig 
lösning till detta problem ocli verkligen fann en sådan för den 
händelse stt den störda kroppens radius-vektor antingen var 
väsentligt större, eller väsentligt mindre än den störandes. Emeller¬ 
tid var denna lösning endast praktiskt brukbar vid de minst 
svåra fall, som förekomma; om än theoretiskt riktig, hade hans 
lösning fört genom ytterst mödosamma räkningar till ett resul¬ 
tat, som dock knappast liade haft något praktiskt värde, om 
kometen hade närmat sig den störande planeten under en viss 
gräns. Sednare har Hansen äfven försökt att behandla sådana 
fall och i ett arbete, som blifvit prisbelönt af Vetenskaps¬ 
akademien i Paris åtminstone anbanat en lösning af ifrågava¬ 
rande problem under sadana försvårande omständigheter. Otvifvel- 
aktigt är detta arbete af största vigt och de principer, enligt 
hvilka han der försöker problemets utveckling, synas i alla hän¬ 
delser böra utgöra utgångspunkten för dess lösning; men till ett 
praktiskt resultat synas dessa principer i och för sig ännu icke 
leda, åtminstone hafva numeriska beräkningar enligt de i detta 
hans arbete meddelade methoder ej ledt till något fullkomligt 
tillfredsställande resultat. 
Hen svårighet, som här syntes qvarsta, har jag försökt att 
öfvervinna eller kringgå, och mina undersökningar häröfver hafva 
ledt till en method, livilken med säkerhet i många fall leder till 
praktisk lösning af ifrågavarande problem, der en sådan förut 
hade varit illusorisk. Ett praktiskt bevis för denna methods 
användbarhet ser jag i den omständigheten, att theorien för den 
Enckeska kometens Jupitersstöringar enligt densamma redan till 
en del blifvit beräknad af Dr v. Asten ; af hans räkningar kan 
man omedelbart sluta till att methoden fört till ett användbart 
resultat. 
Emellertid lemnar denna method, sådan den hitintills blifvit 
framställd, ej svar på alla frågor i afseende pä kometens rö¬ 
relse. Man kan visserligen enligt densamma beräkna den verk¬ 
liga rörelsen från en tidpunkt till en annan, och sålunda förbinda 
tvenne observerade kometlägen med hvarandra, observations- 
