ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 872, N:0 10 . 41 
m. fl. utmärkte dem äfven på kartorna. Hisinger gifver 
1828 ] ) en noggrann beskrifning öfver de flesta af hufvudåsarne 
uti östra Sverige, deras innehåll, utsträckning och riktning, bi- 
åsarne m. m. * 2 ). Uti 6:te häftet af sina ”Anteckningar” (1837) 3 ) 
fullständigar han ”sandåsarnes” beskrifning. Hisinger anser, 
att en del af åsarne, t. ex. landtborgen på Oland, de af Linné 
på Gottland beskrifna m. fl. äro ”af hafssvallet och vågorna 
uppkastade”. Deremot säger han: “De åsar, som åtfölja ström¬ 
dalar inom bergiga orter, likasom en del på slättlandet, böra 
sannolikt tillskrifvas verkan af från norden under Diluvial-epoken 
nedstörtande strömdrag, medförande sand och Rullsten. Desse 
hafva då i början helt och hållet uppfyllt dalen och i sin ström fåra 
af satt åsryggarné ’ 4 ). Denna förklaring är fullkomligt den samma, 
som sedermera gafs af Paijkull 5 ), om diluvial-epokens strömdrag 
Öfversättes med jökelelfvar. Sefström, Durocher och Berze- 
lius ställde åsarne i samband med den petridelauniska floden. 
sicis, til Sveriges första landande ocli origine”. Linné: Wästgöta-Resa. 
Sthlm 1747. Sid. 13. — I Linnés Öl. och Gottl. resa beskrifves (sid. 257) 
77 med stranden parallela ryggar. Jfr sid 90. Dessa åsar ansågos af Linné 
för gamla strandvallar, utvisande spår efter vattuminskningen. 
0 Hisinger: Anteckningar i Physik oeh Geognosi 4:de häftet, sidd. 24, ff. 
2 ) Han yttrar hland annat: ”Inom bergiga orter följa de merendels hufvud- 
dalarne och deras vattenlopp. Stundom löpa de tvärt öfver smärre berg- 
sträckor. De äro ofta afskurna af strömmar och sjöar, men återtaga deras 
kosa på fasta landet. Deras profil tvärtöfver är en stympad Con, mer 
eller mindre spitsig. Höjden och hredden är olika på olika ställen af samma 
ås. Stundom utbreder den sig på plana fält och kallas då Hedar eller 
Moar”. (1. c. sid. 27). Han tillägger slutligen: ”Af dessa observationer 
synes otvunget följa: 
a) Att åsarne existerade före den tid, då strömmar utgräfde sina nu 
varande canaler. 
b) Att de tillkommit genom en våldsam öfvcrsvämning och i häftigt 
strömmande vatten. 
c) Att denna kraftyttring verkat i en rigtning från N. och NV. till sö¬ 
der, eller från berglandet nedåt slätterna. 
d) Att denna cathastroph inträffat näst före den, som verkat de egent¬ 
liga (stora) geschiebernas utspridning. 
e) Att de tillhöra Diluvialbilduingen”. (1. c. sidd. 28, 29). 
:! ) Sidd. 129-133. 
4 ) L. c. sid. 132. * 
5 ) Öfvers. af Vet. Akad. Förh. 1864 sid. 319, ff. 
