ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 872, N:0 10 . 45 
färgade tunna ler- och sandskikter. Erdmann omtalar samma 
lera 1857 ! ). Professor C. E. Bergstrand beskrifver 1859 
noga den hvarfviga leran i trakten af Upsala -). Spridda, ibland 
repade, stenar och större block äro ingalunda sällsynta i den 
hvarfviga leran; ibland, t. ex. i närheten af Warberg, kunna 
sammanhopade, af drifisen hopförda bankar af sådana före¬ 
komma. Hvarfvigheten och den olika färgrandningen, som så 
tydligt framträder uti östra Sverige och äfven flerestädes uti 
landets vestra delar, är emellertid ingalunda karakteristisk för 
denna lera, Jag har t. ex. sett fullt tydlig hvarfvighet uti di- 
luvialleran vid Lomma och i sötvattensleror vid Geneve och 
Chamouni, under det att Yoldialeran i norra Halland, i Bohus¬ 
län och Norge brukar motsvaras af en fin gråblå lera utan 
tydlig hvarfvighet och färgrandning ( — ”Mergeller” Kjerulf 
') Erdmann : Beskrifning öfver Fyrisåns dalbäcken. 
-) C. E. Bergstrand: Grunddragen till Geologien. Upsala 1859. ”Hvarfvig- 
beten visar sig tydligast, då mergellagret afskäres vinkelrätt mot skiktytorna 
man finner då af färgrandningen hos leran, att röda, mörka och hvita skikt 
oinvexla med hvarandra i en bestämd ordning. Hvarje system af skikt bör¬ 
jar nedtill med röda lager, hvilkas mäktighet tillsammans utgör omkring 4 
å 5 linier; derofvan följa gråfärgade lager med vanligen mellanliggande smala 
hvita ränder; mäktigheten hos dessa utgör tillsammans äfvenledes 4 å 5 
linier; slutligen följer ett gråsvart lager af omkring en half linias mäktighet. 
hvarefter hela skiktsystemet slutar med en smal hvit rand. Mäktigheten hos 
hvarje af dessa systemer är i medeltal 9,3? linier eller nära 1 dec.-tum. 
Emellertid äro de nedre systemerna i hvarfviga leran mäktigare (någon gång 
3 å 4 tum), än de öfre, hvilkas tjocklek stundom är blott eu half tum. 
Vid särskildta försök, som blifvit gjorda i hvarfviga leran på Eklundshofs- 
slätten nära Upsala, der lerans mäktighet är omkring 6 alnar, räknades på 
första alnen ofvauifrån och nedåt 36 skiktsystemer, på andra alnen 23, på 
den tredje 24, på den tjerde 17 o. s. v. Anmärkningsvärdt är dessutom, att 
de olika färgade ränderna i systemerna hafva olika kalkhalt. Vid Eklunds- 
hof hålla de röda mergelränderna 22,7 proc. kolsyrad kalk, de gråfärgade 
21,i proc., de svarta 9,7 proc. och de hvita 32 proc. Medelprocenten af 
kolsyrad kalk hos mergel i dess helhet är 22.21. På andra ställen, t. ex. 
vid Bäcklösa (ett torp lydande under Ultuna) äro de hvita lagren utbildade 
* på de öfriges bekostnad och mergeln har der en kalkhalt af 40 ä 50 proc. 
Stundom finner man äfven, särdeles i mergelbäddens n,edre afdelningar, att 
tunna sandlager af en half lineas mäktighet ingå i hvarje skiktsystem och 
alltid emellan de svarta och röda ränderna således i början af hvarje sär- 
skildt system. I denna sand träffas ofta smärre kalkkorn” — — — L. c. 
sidd. 123, 124. 
