46 OTTO TORELL, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER ISTIDEN. 
p. p.). Då densamma dessutom särdeles väl karakteriseras ej 
blott i Sverige och Norge, utan äfven i Skottland, Canada och 
New-England af den högnordiska musslan Yoldia arctica , som 
lefver utanför jöklarne i det från desamma nedförda slammet L ), 
så har jag redan längesedan ansett lämpligt att i stället efter 
denna mussla föreslå namnet Yoldialera. Det af Professor 
Erdmann föreslagna namnet Glciciallera, Glacialmergel, hvar- 
under han förstår ensamt den ofvannämnda leran, är ej heller 
fullt användbart, sedan såväl en glaciallera under moränerna, 
som en glacial-sötvattenslera blifvit urskilda inom vårt land. 
Uti Massachussets har man kallat denna lera Nuculalera och 
i Canada Ledalera , allt efter samma mussla, som olika för¬ 
fattare hänfört till slägtena Area, Nucula, Leda och Yoldia. 
v. Post och A. Erdmann hafva iakttagit, att Yoldialeran 
ofta hvilar på sand (”glacialsand”), uti hvilken den också kan 
öfvergå * 2 ). 
Såvidt jag känner, uppmärksammade Linné först denna 
lera under snäckbankarne vid Uddevalla 3 ). Jag har nemligon 
sedermera funnit skal af Yoldia arctica uti densamma. Såsom 
fossil hos oss beskrifves denna mussla först af Hisinger från 
o 
Akersvass nära Trollhättan 4 ). 1848 fann jag under draggning 
skal af densamma från hafsbottnen vid Christineberg i Bohus¬ 
län och fann den fossil uti lera nära Göteborg. Följande året 
fann jag talrika exemplar deraf i den lera, som uppmuddrades 
utanför Warbergs hamn. Att lerorna på Sveriges vestra kust 
äro samtidiga med den hvarfviga leran, och att Yoldia arctica 
b ”— — lefver på lerbotten från 5—30 fot. Bell Sund, Ice Sund. Den går 
ej gerna djupt eller långt från stranden. Fanns mest uti den från jöklarne 
nedförda leran från 8—15 f. Lefvande känner man den endast uti de nord¬ 
ligare delarne af Iskafvet, men den liar under isperioden lefvat vid Nord¬ 
amerikas, Sveriges och Englands kuster, och är en af de mest karakteristiska 
snäckorna från denna tid”. Torell: Spitsh. moll. sid. 148. 
2 ) Jfr D. Hummel: Öfvers. af de geol. förh. vid Hallandsås. Öfvers. af Vet. 
Akad. Förh. 1871 N:o 5, sid. 604. 
3 ) Linne: Westgöta-Resa. Sthlm 1747 sid. 197. 
4 ) Hisinger: Lethsea svecica Tah. XXX, hg. 13. Leran beskrifves i hans 
Ant. i Phys. och Geogn. 4:de häftet. Sthlm 1828, sid. 42. — 
