— 32 
T. Solförmörkelsen den 28 Juli 1851. — Från 
Herrar Ekelund och Berlin, som på Lunds Observatorium hade 
iakttagit denna förmörkelse föredrogos följande meddelanden. 
Herr Ekelund yttrar: 
»Observationerna anställdes med en akromatisk tub, som 
förstorar ungefär tjugu gånger och har ett synfält, som är mer 
än tillräckligt att rymma hela månskifvan. Den var för till¬ 
fället försedd med bländglas och gaf en ren, klar och nästan 
alldeles hvit solbild, föga dragande åt gult. Vinden var till 
en början S.V., temligen stark, började blåsa stötvis mot för¬ 
mörkelsens maximum, samt fortfor derefter inemot med samma 
styrka som förut. Några mindre, tunna moln syntes här och 
der i atmosferen, men solen var under hela förmörkelsen all¬ 
deles molnfri, med undantag af den sista halfva timman före 
förmörkelsens slut, då lätta skyar drogo förbi solskifvan. 
Förmörkelsens början observerade jag på det noggran¬ 
naste 3*2'20"5 Lunds medeltid efter observatoriets, af Kessels 
förfärdigade pendelur; den visade sig såsom en ytterligt fin 
svart punkt utan det ringaste spår af någon större sträckning 
utåt månkanten än inåt månskifvan, så att den första inträ¬ 
dande delen af månen efter all sannolikhet utgjordes af en 
upphöjning på månen. 
Under det att månen härefter allt mer och mer fram¬ 
gick visade sig mellan 3*27' och 3*37' på dess främre kant, 
synnerligast vid midten, flera små svarta taggar, liknande berg 
eller höjder; 3*33' syntes de märkbarligen mindre och för— 
svunno efter några minuters förlopp alldeles; 3*52' syntes nära 
intill södra ändan af månbågen en betydlig fördjupning eller 
inskärning, som förblef synlig under flera minuter. 
4*6'32" var blott en mycket smal solbåge qvar, och 
mörkret blef då efter några sekunders förlopp så betydligt 
inom observatorie-rummet, att ljus måste antändas för obser¬ 
vationernas antecknande: 4*7'9" fördelade sig nästan hela öfre 
hälften af solbågen, förmedelst månens framskjutande upphöj¬ 
ningar, 
