166 
tinuerliq funclion af den andra. (Om detta iakttages i de 
exempel, som Hr Lindman anfört, så komma inga af functio- 
nernas maximi- eller minimi-valörer att förbigås, såsom Hr 
Lindman ock sjelf i de sista orden antydt). 
För vårt föresatta ändamål gör detta tillfyllest. Då lik¬ 
väl Hr Lindman, så vidt jag vet, har förtjensten af att först 
hafva offentligen uttalat här vidrörda dubier, och då — som 
bekant är — theorien för maxima och minima af functioner af 
flere variabler, åtminstone då dessa sednare icke äro helt och 
hållet oberoende af hvarandra, ännu, så intressant den än är, 
laborerar med åtskilliga bristfälligheter, till följe hufvudsakligen 
deraf att man i denna del lemnat continuiteten nog mycket 
ur sigte; kan jag icke underlåta att vid detta tillfälle för min 
del uttala den önskan, att Hr Lindman måtte egna detta ämne 
i sin helhet en fortsatt grundlig undersökning, och densammas 
resultater vid lägligt tillfälle offentliggöra. 
4 . Kemiskt-t ek nis k a försök med Um. — Hr 
Palmstedt meddelade följande uppsats af Läraren i kemi vid 
Chalmerskä slöjdskolan i Göteborg Hr C. Hyltén-Cavallius. 
L »En ljum lösning af lim uti 4 å 6 gånger dess vigt 
vatten coaguleras vid tillsats, i pulverform, af antingen neu¬ 
tralt kolsyradt eller vinsyradt kali, eller ock af neutralt kol— 
syradt natron, vinsyradt kaii-natron, svafvelsyrad talkjord m. 
fl. salter. Coaguleringen synes i desse fall allenast härröra 
deraf, alt de nämnda, lättlösliga salterna mekaniskt undantränga 
limmet ur dess lösning (S. 1. n.). 
2. Mättas en varm lösning af lim (uti 6 gånger d"ess 
vigt eller mera vatten) med något af de följande salterne, 
nemligen chlornatrium, Chlorammonium, chlorbarium, salpeter- 
svradt kali, tvefaldt kromsyradt kali, m. fl., så gelatinerar icke 
limlösningen vid kallnandet, utan bibehåller sig flytande. Tort 
lim löses äfven, ehuru långsamt, i mättade lösningar af dessa 
salter. 
