1 84 
gårdarnes snygga och nätta prakt, med ett ord allt talar om 
comfort och njutning deraf. Häckar af ett par Opuntia-arter, 
Foucroya och Agave, Cassia och Acacia capensis gifva land¬ 
skapet ett slags tropiskt utseende, som det dock helt och hållet 
förlorar, när man med mera uppmärksamhet vandrar öfver de 
sterila backarne och de nakna bergsluttningarne, der, åtmin¬ 
stone nu, en särdeles torr och stickande risig vegetation gör 
gåendet enformigt och mödosamt. Dessa backar, som kring 
Gap egentligen ingenting annat äro än de ojemna sluttningarne 
af de trenne förutnämnda kring staden halfcirkelformigt ställda 
bergen, äro på sin nedersta region bevuxna af temiigen vid¬ 
sträckta barrskogs-planteringar i stora fyrkanter, hvi 1 ka på af- 
stånd se särdeles reguliera ut, annars utgöres trädvegetationen 
af några popplar och Alnus glutinosa kring loppet af ett par 
små bäckrännilar, i hvilka stå Cyperus textilis, en Patamoge- 
ton, Canna indica och Aristea eriophora, Kigillaria africana i 
stenrösen jemte Virgilia africana; de större busksnåren bildas 
af arter af Rhus (mest lucida), Psoralea pinnata, Celastrus 
pyracantha, Phylica buxifolia och de lägre af Rubus rosaefolius 
(som ock var allmän på Mauritius) och ett par Brunoniaarter, 
mellan hvilka marken för öfrigt betäcktes af diverse Mesem- 
bryanthema, flerfaldiga högst kuriösa Restioarter, Oxalis gran- 
diflora, den högröda praktväxten Leonotis Leonurus, Solanum 
sodomseum, Physalis somnifera, arter af Ghenopodium, Scirpus, 
Cyperus och Juncus, samt Gynodon dactylon och några få Pa- 
nica. De högre sluttningarne af dessa torra backar, omedel¬ 
bart nedanföre bergens brant nédstupande sidor, hafva en all¬ 
deles egen blågrå färg af den silfverbladiga Protea argentea, 
som der, i träd af ofta 30 fots höjd och deröfver, och med 
mer än manstjocka ringlade stammar, bilda mer eller mindre 
täta skogar, der för öfrigt Roy ena glabra, Indigofera cytisoides, 
Protea canescens och incompta, Polygala myrtifolia, Leucaden- 
dron adscendens, Muraltia Heisteri, Myrtus communis och Salvia 
paniculata bilda den tätare buskvegetationen, bland hvilka föl¬ 
jande lägre örter äro de allmännaste: en slingrande buskartad 
