203 
termixtis filis extus incumbentia, in nonnullis plantae speciminibus 
ejus superficiem dense investientia — unde forsan color griseus — in 
aliis apices incrassatos thalli politos reddentia. Videntur haec spicula 
plantae heterogenea, quamquam natura eorum non facile percipiatur; 
forsan sunt spongiae cujusdam. 
Sedan jag sålunda meddelat växtens systematiska beskrif- 
ning torde det tillåtas mig att ingå uti en mera detaljerad fram¬ 
ställning af densammas structur och öfriga beskaffenhet, och på 
samma gång visa såväl omöjligheten att anse de nämnda kisel— 
nålarna tillhöra växten, som ock svårigheten att tillfredsstäl¬ 
lande förklara deras uppträdande. 
Struduren, ehuru framställd uti den ofvan meddelade 
systematiska beskrifningen, förtjenar att närmare beröras. Hela 
växten utgöres af sammanvecklade trådar, sinsemellan insnodda, 
försåvidt jag kunnat förstå, ungefär på samma sätt som trå- 
darne hos Edocarpus tomenlosus eller Conferva congregata 
Ag., ehuru, såsom vi förmoda, detta förhållande är hos denna 
alg alldeles normalt, och ej, som hos sistnämnda Conferva , en 
följd af yttre och tillfälliga orsaker. Tecken till någon hufvud- 
tråd, intagande thalli och dess grenars axel, och från hvilken 
de trådar, som ligga i eller närmare thalli periferi, skulle kunna 
tänkas utgående — har jag ej kunnat upptäcka. Deruti, att 
dessa trådar ej äro med hvarandra sammanvuxne i form af 
maskor uti ett nät, skiljer sig denna alg, andra kännetecken 
att förtiga, från de hornartade spongiernas structur, och öfver- 
ensstämmer med sina samslägtingar. Mot thalli centrum äro 
trådarne greniga, enklare deremot ju närmare de ligga peri¬ 
ferien, som bildas af trådarnes långa, vaucherielika toppcelluler. 
Trådarnes, i det inre af thallus belägna celluler, således de 
nedre, äro jemförelsevis korta, ehuru ofta två till tre gånger 
längre än breda, någongång af en längd lika med bredden, 
men alltid längre i samma mån som de ligga närmare trådens 
topp, eller, som är detsamma, närmare thalli periferi; trådarnes 
toppcelluler äro, som nämndt blifvit, de allra längsta — och så 
långa (troligen ända till 50 gånger längre än deras bredd) och 
vaucherielika, att man lätt af dem kan föranledas att anse 
