244 
Vid de försök, som här skola meddelas, begagnades en 
galvanisk stapel, hvars båda poler förbundos med hvarandra. 
Ledningsbanan emellan polerna utgjordes af en koppartråd, 
hvilken på ett ställe var dubbel, så att den elektriska ström¬ 
men der delades i tvenne delar. Nyssnämnda tvenne, med 
hvarandra parallel t löpande, ledningsbanor må betecknas med 
A och B. Om härvid en viss punkt på A förbindes med en 
punkt på B genom en tredje ledningsbana C, så att motstån¬ 
den i de två delar (a och a 4 ), hvaruti ledningsbanan A på 
detta sätt delas, förhålla sig till hvarandra såsom motstånden 
i de motsvarande delarne (b och 6 t ) af B, så är det bekant*), 
att ingen elektrisk ström kommer att gå genom banan C, 
hvaremot en ström i C uppkommer, så snart a: a,> <b: b v 
1 ledningsbanan C infogades en magnetometer, i hvilken mag¬ 
netnålens rörelser observerades medelst skala och tub på van¬ 
ligt sätt. 
Ledningsbanan a utgjordes hufvudsakligast af M stycken 
mjuka jerntrådar, hvardera af 165 millimeters längd och 2 
millimeters diameter. Dessa trådar äfvensom 10 stycken lika 
långa trådar af koppar insattes parallelt med hvarandra i 
tvenne runda korkskifvor och höl los på detta sätt ifrån hvar¬ 
andra isolerade. Nu förbundos dessa 21 metalltrådar med 
hvarandra så, att alla tillsammans utgjorde en sammanhän¬ 
gande enkel ledningsbana, af hvilken hvarannan del bestod af 
koppar och hvarannan af jern. De runda korkskifvorna in- 
stuckos derefter i en rulle med öfverspunnen koppartråd, hvar- 
igenom jerntrådarne medelst en galvanisk ström kunde göras 
magnetiska. I ledningsbanan b var en rheostat infogad, för¬ 
medelst hvilken, då förhållandet mellan a t och b x äfvensom 
motståndet i b, uttryckt i omvindningar på rheostaten på för¬ 
hand var bestämdt, den förändring i ledningsförmågan, som 
väntades uppkomma i jerntrådarne genom magnetiseringen, till 
sin storlek kunde bestämmas. 
*) Se en afhandling af A. F. SvANBfcRé i K. V. Akademiens Hand!. 
för 1850 Pogg. Ann. LXXXV, 411. 
