mb 
forskare, i anseende till den likhet, hvi 1 ken någon del af lan¬ 
dets vegetation eger med den nordiska. Den Magalhaenska 
växtsamlingen utgöres af etthundradetrettiotre phanerogamiska 
arter, ibland hvilka åttioåtta äro dicotyledoner och fyratiofem 
monocotyledoner; härtill komma åtta arter af Filices, ett Lv- 
eopodium, omkring femtio arter af Löfmossor och Lefvermossor 
(Hepatiise) samt åtskilliga Lafvar, ibland hvilka arterna af 
Sticta äro de mest utmärkta. Ibland de phanerogamiska växt¬ 
familjerna äro Gräsen talrikast, med omkring trettio arter; 
dernäst Compositse med nitton, Cyperaceae med sju arter. De 
öfriga familjerna hafva här endast få arter. 
5. Ichthyoloviska anmärkningar . — Hr A. W. 
Målm hade under denna titel insändt följande uppsatser. 
I. Om Mullus dubius, en ny art? Tab. III, fig. 1. 
Artm. Hufvudet utdraget, dess öfre och undre begränsningsytor 
konvergera, båda lika, intill den trubbiga nosen. Hufvudets 
öfre tredjedel, jemte ryggen, grågrönaktiga, de öfriga kropps- 
delarne silfverhvita. — Gälb. 3; Rf. 7—1,8; Brf. 14; Bf. 
6, Anf. 1,6; Stf. 7,15,6. 
Möjligtvis kan denna fisk vara en unge af den vanliga 
M. surmuletus L. och det är icke utan den största tvekan, som 
jag vågat uppföra den såsom en egen art. Hufvudets form 
afviker visserligen betydligt från densamma hos de hittills 
kända europeiska Mullini, och hade ingen annan kanske mera 
betydande karakter varit för handen, för specifik åtskillnad, så 
skulle jag icke vågat upptaga denna fisk som en egen art. 
Vi känna de stora förändringar hufvudet undergår hos fiskarne, 
men man skulle väl ändock tycka, att sedan Mull . surmuletus 
uppnått denna storlek, hufvudet i det närmaste borde hafva 
erhållit dess blifvande form. Den vigtigaste karakter hvarige- 
nom det här beskrifna exemplaret afviker från M. surmuletus 
är, att det ej allenast i underkäken, utan äfven i öfverkäken 
har små, spetsiga och endast under lupen synliga tänder, lik¬ 
som de tropiska Mullini, subg. Upeneus Cuv. et Val. 1829, 
