tusentals indi viduer af Gobius Ruthensparri Eijpiiras. och andra 
småfiskar. Att Taggmakrillen, redan såsom mycket späd, uppgår 
bland manetens ovarier för att der nära sig och qvarstanna 
tills fisken uppnått en fullkomligare utveckling, bör slutligen 
kunna antagas derfore, att de individer, som funnos i samma 
manet, voro alla nästan af samma storlek. Så voro de, som 
funnos i den ena, sådane som å den jemförande tabellen un¬ 
der N:o \ och 2 äro uppförda; i den andra träffades N:o 3 
och 4 och den 3:dje maneten, som var mycket mindre än 
de båda andra, hade de största fiskarne hos sig eller sådane 
som under N:o 5 äro upptagna. De tillsamman funna 7 un- 
garne voro af alla minst, dernäst de 5, och de 3 störst. 
Att dessa fiskar, hvilka jag vid första anträffandet ansåg 
tillhöra slägtet Serioia Cuv. et Valenc., äro ungar af Tagg¬ 
makrillen (Caranx trachurus ), synes af följande beskrifning, 
hvilken togs af de nyss döda exemplaren. 
Mätningar af Ex. N:o 
1. 
2. 
3. 
4. 
5. 
6. 
Totallängd. 
12i 
141 
21 i 
29 
35 \ 
701 millim. 
Största höjd. 
3 X 
34 
£ 5 
7 
» 
Hufvudets längd . 
3 
33 
6 
8J 
n 
17 » 
Från nosspets till ögats framkant. 
11 
13 
2 
61 » 
Fenornas strålantal hos exempl. N:o 4: 
Rf. 
8; 1 
,30; 
B rf. 
21 ; Bf. 1,5; 
Anf. 3,26; Stf. 10,13,9. 
Af ofvanstående mått synes, att ju större fisken blir desto 
mer utdrages hufvudet och isynnerhet nosen. Munspringan, i 
stället för att hos N:o I vara ganska mycket uppstigande, får 
i en mera framskriden ålder ett mot oet horizontela sig mera 
närmande läge. Sålunda uppstiger den, från en linie, som tän- 
kes dragen parallelt med kroppens inedellinia, hos N:o 1, 53°, 
hos N:o 2, 41°, hos N:o 3, 34°, hos N:o 4, 32 °, hos N:o 5, 
31° och hos N:o 6, endast 27°. 
Häraf finner man att munspringan sänker sig betydligast 
under den tillväxttid, som infaller mellan storleken \—2 samt 
att dess vidare sänkning mera omärkligt fortgår, fastän indi vi- 
