74 
tagandet att de, en metall tillhöriga ljusa linier i elektriska 
spectrum, hvilkas antal växer med elektricitetens styrka, 
motsvara metallens oscillationsserier i gasformigt tillstånd. 
c 
I sammanhang härmed har Hr Ångström anfört den af 
honom gjorda iakttagelse att lågen från en lösning af jod och 
alkohol gifver icke allenast flere svaga ljusa linier med lika 
mellanrum på båda sidor om en af alkoholns egna ljuslinier, 
utan äfven mörka band midt emellan tvenne andra af alko- 
o 
holns ljuslinier. Detta fenomen anser Hr Ångström vara det¬ 
samma som det vid jodens absorption, hälst banden icke voro 
skarpt begränsade, utan liknade verkliga interferensband. 
o 
Slutligen har Hr Ängström fästat sin uppmärksamhet på 
den frågan, huruvida dubbelstjernornas färgor kunna enligt 
Doppler förklaras genom antagandet att en kropps hastighet 
har inflytande på dess färg. Enär Petzwal på analytisk väg 
bevisat, det mediets rörelse icke kan hafva något inflytande på 
oscillationstiden, hvarpå färgen uteslutande beror, så har Hr 
o 
Ångström velat praktiskt visa rigtigheten af denna sats. På 
grund af Wheatstones och Massons undersökningar antar Hr 
o 
Ångström den hastighet, hvarmed elektriska gnistan fortplantar 
sig, många gånger större än dubbelstjernornas; om nu Dopplers 
förklaring vore rigtig, så skulle, då elektriska gnistan öfver- 
hoppar mellan tvenne ledare, i sned rigtning med hänseende 
till den räta linia, som går från gnistan till åskådarens öga, 
en förskjutning af dessa liniers läge ega rum, men Hr Ång¬ 
ström har icke kunnat förmärka någon olikhet i detta afseende; 
tvertom visade sig alltid färgen hos de partiklar som utström¬ 
made från den ena polen, alldeles lika med färgen hos dem 
som utströmmade från den andra. Så väl på theoretiska som 
praktiska grunder anser sig Hr Ångström således kunna sluta, 
att oscillationstid och färg äro oberoende af hastigheten hos 
mediet h var i fr ån ljuset utgår.y> 
