86 
under olika polhöjder. Men oaktadt all använd omsorg erhölls 
afplattningen olika af olika par af mätningarne. Sålunda gaf 
den Franska och Peruanska A — den Lappska och Peruanska 
1 1 
A ——-. den Lappska och Franska A — ——. I denna ovisshet 
330' 326 
sökte Hr von Lindenau det axelförhållande, för hvilket summan 
af de positiva och negativa felen blef =0 vid de beräknade 
och uppmätta gradernas jemförelse med hvarandra, och fann 
6:a= 303:304, hvilket nästan alldeles öfverensstämde med det, 
man funnit af en ineqvalitet i månens rörelse nemligen b:a= 
304:305 *). Genom att behandla alla förhandenvarande grad¬ 
mätningar efter en gemensam princip**), fann Walbeck A 
302’ 
Schmidt A — ~■ (medelfel= +1 0,5 nämnarens enheter), J. Svan- 
&%) i 
1 
berg A—~ Bessel i Astron. Nachr. B. XIV. pag. 333—346 
304 * 1 1 0 
300,7 
(medelfel = ± 4,81 nämnarens enheter) och f Astron. 
I 
Nachr. B. XIX. pag. 216 A = —-—, hvilket sista värde är 
1 ö 299,15 
det noggrannaste, som gradmätninga.rne kunde gifva, då beräk¬ 
ningen gjordes. Sedan dess har den stora ryska gradmätningen 
blifvit fortsatt, och i Sverige en ny blifvit företagen, men der- 
om har ännu ingenting hunnit publiceras. 
2. Den andra experimentela methoden att finna jordens 
afplattning genom enkla sekundpendelns olika längd under olika 
polhöjder har äfven blifvit mycket använd och i de flesta af 
o 
Professor Cronstrands afgifna Årsberättelser äro pendelexperi- 
menter upptagna. Vanligtvis har likväl hvarje observatör in¬ 
skränkt sig till beräkning af sina experimenter, utan att under¬ 
kasta hela samlingen af förhandenvarande en uniform behand¬ 
ling, hvilket verkstälts af Ivory och Baily. Den härledda af- 
*) Om allt detta se^ Bohnenberger, Astronomie, Tübingen 1811. 
**) Se Cronstrand, Årsberättelse för 1830 pag. 83 och Selander, 
Berättelse om Astronomiens framsteg för åren 1837—1841 pag. 
82 — 86 . ’ , 
