plattningen har dock oftast utfallit större än ur gradmätningarna, 
hvarjemte resultaterna af olika experiment-serier visat ringa 
öfverensstämmelse sinsemellan. Så har t. ex. Luetke ur sina 
l 
experimenter funnit A = ——, men Baily ur Fosters ensamt 
1 
erhållit A — — samt ur en mängd andra i förening med dessa 
285 ö ö 
l 
A= —, hvilka bestämningar betydligt afvika både från livar- 
/VÖJ 
andra och Bessels. Närmast till dessa kommer Iyory’s, som fått 
1 
A = ——. Denna brist på öfverensstämmelse är för stor för att 
O 
kunna tillskrifvas endast observationsfei, och man måste således 
antaga, att den dessutom förorsakas af anomala attraktioner, mot¬ 
svarande de irregulariteter i jordens figur, hvilka gradmätnin- 
garne tydligen ådagalägga. I följe häraf kunde man vara fär¬ 
dig att antaga den berömde Biots åsigt *), som anser, att grad¬ 
mätningar och pendelexperimenter endast äro tjenliga att utvisa 
tillståndet i afseende på figur och attraktion på observations¬ 
orten, samt att de härledda medelresultaterna sakna verklig 
fysisk tillämplighet. Beträffande pendelexperimenterna serskildt 
anser han olämpligt och mot sakförhållanden stridande att an¬ 
vända den från en ellipfisk rotationssferoid hemtade lagen för 
pendellängdernas variation. Häraf ses, att Biot blott fäster sig 
vid jordens fysiska, men ej geometriska figur. Vill man der- 
emot i afseende på pendelexperimenternas behandling gå till¬ 
väga enligt samma grunder, som Gauss och Besser lärt i af¬ 
seende på gradmätningarne **), så torde man finna en afplatt- 
ning föga afvikande från den, som gradmätningarne gifva, och 
genom den sålunda vunna jemförligheten mellan resultaten istånd- 
sättas att gemensamt använda båda för andra ändamål, såsom 
*) Se Astronomie Physiquo, Trois. Ed. Paris 1844, Tom. II. pag. 
460 fl*. 
**) Se Prof. Selander 1. c. pag. 82—86. Emedan jag saknar de 
egentliga källorna, citerar jag nu och i det följande Kongl. Aka¬ 
demiens rikhaltiga Årsberättelser, som äro mer än tillräckliga för 
mitt behof. 
