Z.gfirc^-iij;) ■), 
hvarest X=—V« 2 —/> 2 . Resultanten af dessa krafter 
o 
ar 
i?= 
3m 
j3 2 (X —Are krr.-tnx -^ 
, , .. „ ... _...... , -(Are .tq.X- - .. 
6 3 A 3 V ' v J > 4 v 1 + W 
Om x- och £-axeln antagas göra en vinkel =45° med 
den attraherade punktens meridianplan, om vidare jordradien 
till punkten sättes =r och geocentriska polhöjden =(p' : så blir 
a=r= ^, ß =r Sm<p’. 
V2 
Sätter man derjemte 
Are .tq.x -— = 2x 3 f 
J l+l 2 \ 
X — Arc.tg.x = \ s (^- — 
\ o 
så befinnes 
- y X 2 + Y X 4 - etc.) = 2x s g 
x 2 + — X 4 — etc .) — x*h, 
7 ' 
^_3mry / i2 Sm 2 ^ + g^ Cos*(p '. 
6 3 
(2.) 
Om den vinkel, som direktionen af R gör med y- axeln, sättes 
= ^, så blir 
Cosv|/ r 
ig\p= y-Cot^'. 
q 2 
1 + — CotV 
h 2 ^ 
h 
Som och h i följe af gradmätningarne äro bekanta, så kan 
man för hvilket <^' som helst finna vp. 
Pendel-experimenterna kunna ock gifva \p. Emedan tyngden 
är resultant af attraktionskraften och cenlrifugal-kraften, så kan 
man föreställa dessa krafter genom diagonalen och sidorna i en 
parallelogram, hvars ena vinkel är = 90° — ^. Som tyngdens 
direktion är normal mot jordens yta, så blir dess vinkel med 
centrifugal-kraftens direktion = ! 80° — (p, då (p är den obser- 
*) Se Pontkcoulant, Theorie Analytique, Tom. It, pag. 344. Nugra 
bokstäfver, som bär brukas, bar jag utbytt mot andra. 
