126 
Denna bevisning grundar sig nemligen på den förutsätt¬ 
ningen, att ljusets absorption beror uteslutande af mediets be¬ 
skaffenhet i den riktning, hvari vibrationerna, ske och icke af 
den, hvari strålen fortplantar sig. Men detta är just hufvud- 
frågan. Ty frågan om polarisationsplanet låter äfven uttrycka 
sig sålunda: beror ljusets hastighet blott och bart af elastici- 
teten i vibrationsriktningen eller bestämmes den af elasticite— 
ten i det plan som innehåller både strålen och vibrationerna? 
Det förra antog Fresnel, det sed na re Neuman, Broch, Mac- 
Cullagh m. fl. Man ser således, att i Haidingers antagande, att 
absorption beror uteslutande af vibrationsriktningen, ligger en 
petitio principii, hvarigenom dess bevisande kraft tillintetgöres. 
Emellertid äro de dicroitiska kristallernas färgfenomener af 
stort intresse för theorien rörande ljusets absorption, och om 
deras färg också icke beror uteslutande af vibrationsriktningen, 
så kan man likväl förutse, att den icke kan förklaras genom 
interferens, emedan densamma icke' kan uppkomma annat än 
i strålens riktning. 
Det gifves likväl en klass af fenomener, hvilka synas stå 
i nära sammanhang med hvarandra, nemligen fortplantningsför¬ 
mågan för värmet och det strålande värmets absorption. 
I allmänhet finner man, att en kropp leder värmet i samma 
mån bättre som han är atherman; så äro metallerna de bästa 
ledare för värmet och tillika de mest athermana af alla krop¬ 
par. Dessa båda egenskaper synas sålunda stå i omvändt för¬ 
hållande till hvarandra, oberäknadt det inflytande ljusets eller 
värmets beskaffenhet dervid kan utöfva. 
Enligt Knoblauchs *) observationer är förhållandet emellan 
den ordinära och den extraordinära strålens intensitet, då pola- 
riseradt solljus ledes genom en skifva af följande kristaller: 
*) P. A. Band. LXXXV p. 174. Enligt Knoblauch visade den ofär¬ 
gade bergkristallen icke någon olika absorptions-förmåga af sol¬ 
ljuset; sannolikt skulle likväl denna olikhet visat sig för mörkt 
värme. 
