130 
tatet ses af följande lilla tabell, som utgör mediet af tvenne 
observationsserier, motsvarande tvenne olika lägen hos gips— 
skifvan. 
Glimmer ns principal a section 
vinkel reit parallel 
med axeln för största ledningsförmågan. 
Gipsens största thermiska axel 
perpendikulär .8°,6 9°,S 
horizontal .12°,o 14°,i* 
Man ser sålunda, att det värme gipsen utstrålar är märkbart 
polariseradt i ett plan, som gör 90° vinkel med största led¬ 
ningsförmågan. Att likväl maximum och minimum af polari¬ 
sation sammanfaller med de thermiska axlarne och icke med 
de optiska elasticitets-axlarne, hvilka med de förra göra 34° 
vinkel, kunna föregående observationer icke afgöra; en enda 
inställning gaf visserligen för de optiska elasticitets-axlarne de- 
viationerna 
13° och 16°, 
hvarvid det förra värdet motsvarar den linien, som halfverar 
de optiska axlarnes spetsiga vinkel, men häraf kan icke någon 
slutsats med säkerhet dragas, huruvida polarisation i dessa 
riktningar är större än i de tvenne föregående. 
En omständighet, som torde bidraga att förklara det af- 
vikande resultat jag sålunda erhöll för gipsen, är den, att denna 
kristall vid upphettning lemnar ifrån sig sitt kristallisations— 
vatten, blir ogenomskinlig samt antager en hvit färg. I detta 
tillstånd är det djup hvarifrån värmet utstrålar obetydligt och 
möjligen lika för olika polarisationsplaner; intensiteten af det 
utstrålande värmet beror då uteslutande af ytans beskaffenhet 
i olika riktningar. 
t. 
För en kristall med tvenne optiska axlar öfverensstämma 
båda theorierna, den Fresnelska och den Neumanska, i att för¬ 
lägga den största och minsta elasticitets-axeln i planet för de 
optiska axlarne, men dessa theorier skilja sig deri, att hvad 
